52 



derimod kunne opnaa at udstrække Undersøgelsesfeltet til Egne, 

 som ellers næppe vilde blive berørte. 



Saaledes som udførelsen af Planen, at faae Grønlands Østkyst 

 undersøgt, staar for mig, vil Skibets Opgave for den sydlige 

 Del af den nordre Stræknings Vedkommende nærmest være 

 indskrænket til at bringe Expedition en s Medlemmer 

 og Materiale til et passende Sted. Derpaa vender det 

 hjem, for i de følgende Aar — indtil Planen er tilendebragt — 

 regelmæssig om Sommeren at komme tilbage til det Sted, hvor 

 det først landsatte de Paagjældende. Dette er ogsaa en af Grun- 

 dene, hvorfor jeg formener, at dette Sted maa være saaledes be- 

 hggende, at det med nogenlunde Sikkerhed aarhg kan besejles. 

 Den eneste Fare, der kan være ved at følge denne Fremgangs- 

 maade, ligger i, at Skibet kan forhse under Rejserne fra og til 

 Landet, uden at man kommer til Kundskab om det i Hjemmet, 

 hvor dets Udeblivelse kan lede til den Formodning, at det be- 

 finder sig i Grønland , og Hjælp til den derværende Besætning 

 altsaa er unødvendig; men denne Fare opvejes formentlig rige- 

 lig af de Fordele, en regelmæssig Forbindelse med Yderverdenen 

 frembyder, under Forudsætning af, at Alt gaar vel. Det maa 

 ikke forglemmes , at Expeditionen i sin Helhed ikke er større 

 Fare underkastet, end enhver Hvalfanger, der aarlig sætter ind 

 i Isen under Kysten af Landet. 



Ved den af Skibet valgte Slutningsstation vil det til Un- 

 dersøgelse s-Expeditionen (af Kysten mod Syd) bestemte 

 Mandskab være at landsætte. Dette har jeg tænkt mig 

 bestaaende af 12 Medlemmer, nemlig: 



3 Officerer (2 Officerer og 1 \4denskabsmand), 



2—^1 Matroser, 



3—4 grønlandske Fangere (Kajakmænd), og 



2 — 3 grønlandske Fruentimmer, 

 idet Grønlænderne, hvad enten Mænd eller Kvinder, forsaavidt 

 de kunne skalfes tilveje, tranle istedetl'or de europæiske Matroser, 

 saaledes al disses Tal (мп nniligt in(lskræ,nkes til 2. 



