122 



Euiner mellem Igalikofl orden og Ag-dluitsokfl orden. 



Aaron Arctander omtaler i sin Dagbog, holden paa en 

 Rekognosceringsrejse i Julianehaabs Distrikt i Aarene 1777 — 79 ^), 

 2 Grupper Ruiner, der laa mellem Agdluitsokfjorden og Igaliko- 

 fjorden, og i den længst fra Kagdlumiut liggende Gruppe, 2V2 Mil 

 herfra, beskriver han en 21 Alen lang og 9 Alen bred Ruin, 

 staaende i Mandshøjde over Jorden og «opført af store, flade 

 Stene, der saa kunstigt og net vare lagte paa hinanden og op- 

 murede, ligesom en Murmester havde gjort Arbejdet». 



Denne Ruin antager Eggers'-^) for at have været den til 

 St. Nicolaus indviede Kirke, som efter Ivar Rere's Beskrivelse 

 skulde have ligget mellem Rafns- og Einars- Fjord; Graah an- 

 tager, at den til St. jNicolaus indviede Kirke er identisk med 

 Domkirken^). Da Graah' s Ræsonnement forekom mig meget 

 rimeligt, og ligeledes Eggers' Henlæggen af Kirken, hvis Øster- 

 bygden havde ligget i Julianehaabs Distrikt, besluttede jeg at 

 oplede disse Ruiner. 



Fra Kagdlumiut i Agdluitsokfjorden gik jeg op langs den 

 sydlige Bred af den brede, stride og laxerige Elv^) og fandt 

 efter nogen Søgen, ^/4 Mil fra Fjorden, den første af Arctander 



Ugeskriftet ^ Samleren», 6te Bind, Side 1192—97. 



«Om Grønlands Østerbygds sande Beliggenhed, af Henrich Peter von 

 Eggers» 1792. 



»Undersøgelses-Reise til Østkysten af Grønland» Side 181. I Gripla staar: 

 « . . . . Gardar hedder Bispestolen i Bunden af Erichsfjorden. Der er 

 en Kirke viet til den hellige Nicolaus ...» Hertil skriver Graah føl- 

 gende Anmærkning: «Heraf maa man slutte, at Domkirken er den 

 kostelige, til St. Nicolaus indviede Kirke, som Ivar Bardsen siger 

 skal ligge ved Gaarden Foss, der hørte Kongen til. Thi Gardar nævnes 

 ikke hos Ivar Bardsen, Foss ikke i Flatøbogen, og efter Bjørn Jen- 

 sens Ghorographi synes Bispesædet at have ligget i en Arm af Rafns- 

 fjorden, hvor Ivar Bardsen henlægger Foss». 



Man fortalte mig, at der i Nærheden af Kagdlumiut skulde findes flere 

 store Stenbrønde; men disse viste sig at være Jættegryder, der laa langs- 

 med den rivende Elv paa begge Sider af denne. Den største havde en 

 noget oval Form, og dens mindste Diameter var 14 Fod. Den Side af 



