156 



med Vandringen paa det vanskelige Terræn paa Klipperne. 

 Næste Dag gik \i med Telt og den øvrige Bagage tilbage til 

 NunatsLik. 



Grønlænderne, vi havde med paa denne Tur, vare be- 

 undringsværdige ved deres Snildhed, Behændighed og Stedsands; 

 paa mangt et Sted , som det vilde have været umuligt for mig 

 at passere alene, har en Haandsrækning fra dem let hjulpet 

 mig over. 



i 



Vi traf ved Nunatsuk sammen med 3 Hedningebaade, hvoraf 

 de to vare fra Tingmiarmiut og en fra Umanak. Disse 

 ledsagedes af 13 Kajakker, saa at det samlede Menneskeantal 

 var mindst 30 foruden en Mængde Børn. De logerede i 6 

 smaa Telte og medbragte c. 50 Hunde med en Mængde Hvalpe. J 



Den ene af disse Konebaadsbesætninger var den samme, 

 som jeg ifjor traf ved llua. Det var dennes Agt at nedsætte 

 sig iaar paa Vestkysten og lade sig døbe. Føreren af denne 

 Baad havde 2 Koner, hvilket er et Tegn paa, at han var en 

 god Fanger; men den ene af disse er det imidlertid Missionæ- 

 rernes Agt at skille ham af med. Ved Aluk mødte vi en fjerde 

 Hedningebaad, der kom fra Akoruinarmiut, og, ligesom de 

 øvrige , var den paa Vejen til llua. Alle de Østlænding-Baade, 

 jeg har seet, have været af samme Størrelse som den, jeg 

 Pag. 69 har opgivet Hovedmaalene paa. 



Ingen af Østlændingerne, som jeg har truffet, have været 

 ved Angmagsalik (paa c. 66V2°N. Br.); thi Beboerne derfra 

 drage mod Syd til Umivik og umanak for at tiltuske sig de 

 Varer, som Beboerne her faae fra llua. ■ 



De hjembragte Østlændingsager, (der ere afleverede til det 

 ethnographiske Museum), har jeg dels tiltusket mig af Hednin- 

 gerne, dels faaet eller kjøbt af andre, der have tiltusket sig 

 dem. Hedningerne vilde meget nødig skille sig af med deres 

 Sager, saavel'Klæder som Redskaber; de gave gjerne til Grund, 

 at Augekokken havde sagt, at de ikke maatte give disse Gjen- 



