12 



Isfjorden skiller sig i to skarpt begrændsede Dele: Isbræen 

 og den egentlige Fjord. 



Isbræen ender ud mod Fjorden med en lodret Væg af om- 

 trent 200 Fods Højde ^) og hæver sig herfra indefter, saa at 

 den i det Punkt paa den nordlige Nunatak, hvor Landet for- 

 svinder under Isen, ligger 1026 Fod over Havet. Her gaar 

 Bræen umærkeligt over i den store Indlandsis, som stadig hæver 

 sig indefter. Bræens Heldning, svarende til disse Højder, er 

 0° 53', men aftager udefter. 



Bræens Overflade er overalt ujævn og fuld af Revner, 

 dog ere disse Revner og Ujævnheder langt større nær Kysterne 

 end i Midten. Paa langs af Fjorden seer man fra de højeste 

 Fjeldtoppe 2 markerede Linier paa 7з og Vs Fjordbrede. De 

 følge Kystretningerne og dele Bræen i 3 Belter , hvoraf de 

 2 nærmest Kysterne have en langt ujævnere Overflade end det 

 midterste. I de ydre Belter rager den ene Ispig af c. 50 

 Fods Højde op ved Siden af den anden i de besynderligste 

 Former, hvad der giver Bræen et meget forvirret og forrevet 

 Udseende. 



De omtalte 2 Linier eller Striber betegne, formoder jeg, de 

 Steder, hvor Bræen fra at slæbe paa Land gaar over til at 

 flyde, saa at de brede og dybe Revner, i Forbindelse med dette 

 C.haos af Isblokke og Ispigge, tildels fremkomme ved, at Isen 

 — som jeg snart skal vise — med en ikke ringe Hastighed 

 slæber langs Underlaget, medens det midterste Parti, der ogsaa 

 viser sig at være højest, Hgesom løftes og i al Fald flyder paa 

 Vandet. 



Fig. 1 viser et idealt Tværsnit igjeimem Jakobshavns Isbræ 

 nær Bræenden, hvor dog de lodrette Afstande for Tydeligheds 

 Skyld ere gjorte en Del større end de horizontale. Saasnart 



') Denne Højde kan kim oj)t;ives Ulna-imelsesvis, dels fordi Terrænet og 

 den store Afstand ikke tillade no,i,'cn skarji Maaling, dels fordi Vand- 

 linien aldrig viser sig blot nogtMilnndo skarjit niarkc'ret, da Kalvisen altid 

 ligger pakket lict op lil Uru-en. 



