140 



sere og endog vare lidt hammerbare , og et brunt Pulver, der 

 bestod af Forvitringsprodukterne. Udvendigt var denne løse 

 Masse omgivet af en fast Skorpe , der bestod af graaligt Jern, 

 sammenvoxet med Basalt. Fra saadanne Stykker som dette, hvortil 

 rimeligvis flere af de større Blokke høre , idet man ved de 

 Gjennemsavninger, der ere foretagne saavel af Daubrée som 

 af L. Smith, netop ogsaa er truffet paa en fastere Skorpe om- 

 kring et løsere indre , dannes der atter en Overgang til de 

 Stykker, som næsten fuldstændigt bestaa af metallisk Nikkeljern, 

 hvorpaa Nr. 1 og tildels Nr. 2 nedenfor ere Exempler. Nu kan 

 det ganske vist ikke næ>gtes, at saadanne faste, haarde og sejge 

 Jernmasser have et helt andet Udseende end de Jernsplinter, 

 der ligge i de ovenfor beskrevne Partier af Basalten eller den 

 ejendommelige, grønne Grundmasse, men Forskjellen ligger da 

 blot i Størrelsen af den udskilte Jernmasse, og, i alt Fald for visse 

 Partiers Vedkommende, paatrænger sig let den Tanke, at Jernet 

 oprindeligt er udskilt punktvis og derpaa har samlet sig til 

 større Masser paa nogle Steder. Interessantere er det egentlig, 

 at der herved er dannet baade Smedejern og Støbejern, 

 idet vi netop her ved Blaafjeld træffe begge Former, ved de 

 andre Findesteder derimod kun Smedejernet. Jeg har ikke 

 undersøgt noget Smedejern fra Blaafjeld, men L. Smith har 

 leveret en Analyse heraf ^), som især stemmer meget godt med 

 en af de senere undersøgte Varieteter, derimod hører, foruden 

 adskillige tidhgere undersøgte Stykker, særligt Nr. I nedenfor til 

 den Form , der nærmest maa opfattes som naturligt Støbejern. 

 Som bekjendt, findes der endnu en Ejendommelighed, hvor- 

 paa en Inddeling kunde grundes, nemlig den ulykkelige Tilbøje- 

 lighed, som den største Del af dette Jern har til at falde hen, 

 naar det opbevares i Museerne, medens det holder sig langt 

 bedre i fri Luft. Heldigvis kan dog en Del af Jernet opbevares 

 uden Skade ogsaa inde, saaledes som Nr. I nedenfor og visse 



M L. c, S. 14. 



