168 



af den nøje Forbindelse, hvori denne ejendommelige og inter- 

 essante Stenart staar til Jernet. Det synes nemlig sikkert, at 

 vil man forklare Jernets Oprindelse, da kan dette ikke lade sig 

 gjøre, uden at man samtidigt forklarer, hvorfra den dertil knyt- 

 tede Bjergart er kommen. At Jernet skulde være af meteorisk 

 Oprindelse, vil næppe nogen længere paastaa efter Steen- 

 s trup s sidste Opdagelser. Der bliver da tilbage enten at 

 tænke sig Jernet ført op med Basalten, da den i flydende Til- 

 stand brød frem fra Jordens indre, eller at tænke sig det dannet 

 under eller efter Frembruddet ved en Reduction af de jern- 

 rige Forbindelser i Basalten, særhgt Magnetj ernsten og Olivin. 

 Tænker man sig nu med Dr. Törnebohm^), hvad der synes 

 plausibelt, at den graphitholdige Feldspath stammer fra en 

 kalk-, lerjord- og, det kan vel tilføjes, kulstofrig Mergel, eller 

 maaske snarere Skifer, og, husker man endvidere i Sammen- 

 hæng hermed, at den grønlandske Basalt paa mange Steder er 

 brudt gjennem Kullag, da ligger det nær at antage, at Stykker 

 af saadanne Skifer- og Kullag løsreves og for de uorganiske 

 Bestanddeles Vedkommende omsmeltedes i Basalten, hvorved 

 Jernilter afiltedes. Det er interessant, som det ogsaa er bleven 

 bemærket af andre , her at anstille en Sammenligning med 

 Daubrée's Forsøg, hvorved denne ved Hjælp af reducerende 

 Midler udsmeltede Nikkeljern af Olivin. Ganske vist bliver 

 det i saa Fald vanskeligt at forklare, hvorledes Jern og Magnet- 

 kis kunne sidde i Berøring med hinanden, men dog fore- 

 kommer Dr. Törnebohms Theori mig vel dristig, naar han 

 anseer Jernet for at være reduceret af jernholdige, gjennem 

 Klippen sivende Opløsninger ved Hjælp af bituminøse Stoffer, 

 der have samlet sig i Blæreriim. Vi finde i alt Fald ikke her 

 noget Tilknytningspunkt i de Processer, hvorved man teknisk 

 fremstiller det metalliske Jern. 



Da jeg havde tænkt paa, at man muligt ved Blaafjeld, hvor 



M L. c. S. lu. 



