196 



Fig. 14. Kakordluisuit. Umanaks-Fjord. 



Største Delen stejle Fjeldvæg, der fra Коок danner Sydsiden af 

 Umanaks- Fjorden til Karajaks - Isstrøm. Dels svagt bølgende, 

 dels med mere eller mindre stærkt Fald helde Gnejslagene her 

 i det hele taget ind ad Fjorden , ligesom paa de andre Steder. 



Medens Gnejsen i den her omhandlede Del, omkring det 

 indre af Umanaks - Fjorden , udmærker sig ved sine forholdsvis 

 simple Lejringsforhold og sit i det hele taget almindehge Fald 

 mod SØ. , der i orographisk Henseende viser sig ved de lang- 

 strakte Øer og Halvøer, som med forholdsvis plan Overflade have 

 stejle, næsten lodrette Kyster og et jævnt Fald mod SØ., afbrudt 

 af dybe, skarpe Dale omtrent lodret derpaa, saa ere Forholdene 

 ganske anderledes paa de to Halvøer paa begge Sider af Kan- 

 gerdluarsuk og paa den store Upernivik-0. Her findes de 

 største Højder, der ere maalte i Nord-Grønland, og en Uende- 

 lighed af spidse Tinder rager op som en Skov af Master. Lej- 

 ringsforholdene ere ogsaa meget indviklede, og stejle, krummede 

 Lag sees næsten overalt, saa at jeg, uagtet jeg har en Del 

 Iagttagelser desangaaende, ikke tør forsøge at give en nærmere 

 Skildring deraf. 



I Karrats-Fjordens indre Forgreninger faae Fjeldene derimod 

 igjen et andet Udseende, der paa en Maade danner en Mellem- 

 ting mellem llmanaks-Fjordens flade Øer med de stejle, næsten 

 lodrette Kyster og Upernivik-Øens og dens Omgivelsers spidse 

 Tinder, idet her kamformede Fjeldrygge med forholdsvis jævne 

 og bløde Allald ere fremherskende. Bjergarten er ogsaa en 

 anden, nemlig den ovenomtalte krystallinske l^er- og Lerglim- 

 merskifci'. Denne Bjergarts Lejringsforhold ere i Reglen meget 



