o vypěstěiií pohlavních tvarů v rodě Microstornum O. Schni. 21 



. Druh tento vyskytuje se v našich vodách pomiěrně řídce, 

 neboť znáim je doposud z okolí Tábora, kde jsein je nalezl 

 v malých rybnících již ku konci září r. 1902, později v říjnu 

 z pobřeží Jordánského rybníku a to kusy, dosahující délky 

 10 až 15 mm, jak uvádí Hallez (10.) a někteří autoři. Měl 

 jsem příležitost zachytiti tamtéž 11, listopadu 1903 jedince, 

 v nichž vytvořeno bylo v posledním zooidu již samicí po- 

 hlavní ústrojí, též podoby a rázu jako u Microstornum Uneare 

 (obr. 17.), jež během týdne dozrálo ve vajíčko. Teprve až 

 v r. 1905 opět se tamtéž objevily poznovu, tak že mně během 

 předešlých let ušly při mých lovech, aneb objevení jich podléhá 

 jakési periodě hlavně vlhkého podzimu. Soudím tak i z pří- 

 padů pozdějších, že jsem podobné kus3^ zjistil v tůních Čelá- 

 kovických, ačkoliv je každým rokem (od r. 1907) prO'zkou- 

 mávám, až v r. 1914 a to v řetězcích až lOzooidových (v říjnu). 

 Současně nalezl jsem je pak v povltavských tůních u Zlíchova 

 a Bráníku, kde též po řadu let již na podzim lovívám. Patří 

 totiž druh náš mezi tak zv. saprohionty dle Kolkwitze a 

 Marssona,^) poněvadž v tomto již mnohdy zčernalém a za- 

 2jácha,jícím bahně žije, a loví tu vše, co se dá spolknouti. Otvor 

 listní ve zvětšeném čelním laloku dá se totiž velmi značně 

 roztáhnouti, tak že uvedené druhy mohou do vnitra svého 

 jícnu i střevní dutiny vtáhnouti neobvyklou kořist, záležející 

 nejen z větších, menších korýšů. ale i larev hmyzových, jakož 

 i kusů žížalic a vše, co napadnou živého, ani nezmary a vo- 

 dule nevyjímaje. Dosahují při tom mnohdy až podivných 

 podob, jak jsem je v několika rysech hleděl zachj^titi a na- 

 kresliti (obr. 18.— 19.). 



Y obrazci prvém naznačeny jsou polknuté dva kusy ží- 

 žalice, jež tělo vakovitě zduřily; jindy pak zachytili dva je- 

 dinci jeden kus a tak se sblížili, že nemohli zpět a zůstali 

 v této poloze, dokud jeden z nich nepovolil aneib kořist se 

 neroztrhla. Y druhém případě jest znázorněn způsob rozta- 

 žení otvoru ústního, když chce uchopiti kousek žížalice. Jindy 

 shledáno, že v dutině střevní bylo složeno až 12 kusů skoře- 

 patek, jindy celé larvy komárů. 



^) KoLKWiTZ E. u. M. Marsson: Oecologie der thierischen 

 Saprobien. (Internát. Eev. Hydrob. 11. sv^ Lipsko 1909.) 



