60 
(1894.) 
man «kunde vente. Først i Sommeren 1894 blev; der gjort et 
Fund, der er saa overraskende, at det har Krav påa at meddeles 
strax: i Kjøkkenmøddingen ved Mavnø, paa Nordsiden af Mundingen 
af Mariager Fjord, fandtes den forreste Del af Brystbenet -af en 
Pelecanus crispus. - Stykket er saa ejendommeligt, at der ikke kan 
være ;mindste Tvivl om Slægtbestemmelsen, og. i Størrelse overgaar 
det saa meget det tilsvarende Stykke af Pelecanus onocrotalus, at 
der ikke godt kan tvivles om, at det er af P. crispus, den største 
af Slægtens Arter (Skelet af P. crispus haves endnu ikke til Sammen- 
ligning). Nutildags hører det jo til de sjeldneste Tildragelser, at 
en Pelikan flyver til Nordvest-Europa; noget ganske uomtvisteligt 
Tilfælde kjendes ikke for Danmarks Vedkommende”). Den Art, der 
oftest er set i Nordvest- Europa, synes at være P. onocrotalus ; 
P. crispus har dog næsten lige saa let ved at komme hertil; i 
Midt-Rusland skal den endogsaa være funden ynglende omtrent paa 
Højde med Danmark (om Pelikånernes Udbredelse i Europa findes 
gode Oplysninger samlede hos Dresser: The Birds of Europe, 
vol. VI, 1871—81). Om Knoglen fra Havnø er af en tilfældig 
Gjæst, eller om Arten i Stenalderen har været hjemmehørende i 
Danmark, kan foreløbig ikke siges; men størst Sandsynlighed er 
der for, at Arten har ynglet her eller i nærliggende Egne; i Eng- 
land, i Cambridgeshire og Norfolk, har man to Gange i Moser 
fundet Pelikan-Knogler, utvivlsomt netop af P. crispus, og en af de 
dér fundne Knogler er af en ganske ung Fugl (A. Milne Edwards: 
Note sur |'existence d'un Pélican de grande taille dans les tour- 
biéres d'Angleterre; Annales des sc. nat., 5. sér., tom. VIII, zo0l., 
1867; p. 285—2938, pl. 14: ogsaa oversat i The I1bis, new ser., 
NNE Rosen Maldslnleg oa Pelecanus onocrotalus 
Danmar en Udflugt, som frei jern i 1893 foretog 
til Jyllands ele (hvor de mod Lov og Ret skød og samlede, hvad 
de havde mn til), saa de paa Afstand otte Fugle staaende paa den 
| | ng Fjord, og dem tog de for P. onoerotalus 
(The Ibis, i. ser., vol. VI, 1894; p. 348). Sagen fortjener ikké Tiltro ; 
. Forklaringen er vist, at de have set Larus ar argentatus gjennem Hil- 
dring (Ibis, 7 ser., vol. I, 1895; p. 294—295). i 
