88 
kunde Michael") paa Gyyciphagus platygaster udpræparere Bursa 
copulatrix, Receptaculum seminis og dets Forbindelsesgange med 
Ovarierne i Sammenhæng. 
. Ingen af disse Forfattere har kjendt Guddens Arbejde, og 
man naaede kun Skridt for Skridt til samme Resultat, som Gudden 
forlængst alene var kommen til. Endnu besynderligere er det, at 
Mégnin?) i 1886 proklamerer som sin Fortjeneste at have op- 
daget Betydningen af den cylindriske Tap påa Glyciphag-Hunnens 
Abdomen, at den benyttes under Parringen. Naar undtages, at han 
lader Receptaculum seminis communicere med »les. deux cornes 
utérines", er Iagttagelsen forøvrigt rigtig nok). 
Man styrkes i Troen paa disse Iagttagelsers Rigtighed derved, 
at saa mange bilernes uden at have nogen forudfattet Mening om 
1) On some undescribed Acari så gr Genus Glyciphagus. Journ. Linn. 
Soc. Zool. XIX vol. 1886, p. 2 
”) Nouvelles études anat. et sket sur les' Glyciphages. Compt. rend. 
des séances de 1'Acad. des sci. T. CIIL 86, p. 1276. 
”) Naar Mégnin derimod tilføjer: «chez tous les autres Sarcoptides 
(o: Tyroglyphidae, Analgidae, Sarcoptidae s. str.) la copulation se Ee 
par la fente anale, comme nous Vavons maintes fois constaté-, 
si 
gede som hos Tyroglyphus, cfr. Gudden L ep BIL pø Tak V 
Haandbøger finder man i Almindelighed den Angivelse, stammende 
fra Mégnin, at Parringen gaar for sig gjennem Gattet (se f. sk 
Blanchard: Traité de Zoologie médicale, T. II. 1890, p. 303 
Claus skriver: «Auch kan (wie bei den Køktsnilben) eine syslen 
Begattungsåffnung vorhanden sein, durch welche das Sperma in das 
Receptaculum gelangt» (Lehrb. der De 4. Aufl. 1887, p. 471), Aj 
ved at gjennemgaa Sarcoptes - Literaturen, fandt jeg hans Kilde. 
seminis er endvidere paavist hos visse Dermaleichidae (Analgidae). af 
Kramer (Ueber Milben. Tæsitedlhir- É d. ges. Naturwiss. LIV Bd. 1881) 
og Haller (U Sarcoptiden. Zeitschr. 
f. wiss. Zool. XXXVI Bd. 1882). — Ogsaa blandt Pøress: tracheata 
nes det samme interessante, anatomiske Forhold at kune gjenfindes ; 
Michael helder nemlig til den Anskuelse, at Parringen hos Oriba- 
tidae gaar for sig ikke gjennem "Skeden», men gjennem en Aabning, 
som ligger tæt op til Gatpladerne og ved. en Kanal leder di til 
det centrale, uparrede Ovarie (British Oribatidae. vol. II. p. 601. Ray 
Society. 1887). 
