104 
europæiske Pseudorca, i Virkeligheden ikke er iagttaget hos denne 
Delfin, skjåndt den jo vel nok engang kan træffes hos et eller 
andet Individ. Det fremgaaer endvidere af de foreliggende Er- 
faringer, at det ikke gaaer an, at sætte en Forskjel mellem P. 
grayi og de to andre Arter deri, at den fårste skal have lige- 
mange Tænder i hver Kjæbe, de sidste derimod een Tand flere 
paa hver Side i Underkjæben end i Overkjæben. Thi det er jo 
ialfald ogsaa hos P. crassidens ofte Tilfældet, at der er ligemange 
Tænder i begge Kjæber; og i det Mindste undertiden kan denne 
Art jo endog have netop det selvsamme Antal Tænder, som ifålge 
Burmeister skulde være ejendommeligt for P. grayi. 
Men ogsaa mod den Tandformel, som han har angivet for 
P. meridionalis, kan der efter min Mening gjåres Indvending; 
thi begge de to Cranier, paa hvilke denne Art er grundet, have 
æn 
Flower i sin Beskrivelse. har fremhævet, at det trods Overeens- 
i Virkeligheden kun Tænder. Nu er det vel sandt, at 
stemmelsen hvad Tallet angaaer, syntes ikke at være de selv- 
samme Tænder, som vare tilstede i begge Cranier, men at det 
ældste lod til at have mistet den forreste lille Tand, som fandtes 
i det yngste Cranium, medens hos dette sidste omvendt det 
ældre Individs bageste Tand muligviis endnu ikke var frembrudt. 
Men Flower er tillige saa forsigtig at tilfåie, at Kundskaben til 
Cetacee-Tændernes «growth and succession» for Tiden endnu er saa 
ufuldkommen, at man ikke maa lægge nogen synderlig Vægt «upon 
any trifling variations in their number or character in discriminating 
species»12); og der er ikke, siden disse Ord bleve nedskrevne, 
fremkommet Noget, som berettiger til paa en Maade at con- 
—9 
struere en Tandformel ——% 
som den absolut rigtige for den 
australske Art. , 
Foruden Tændernes Tal tager Professor Burmeister 
fremdeles deres Stårrelse og Form til Indtægt for sin Arts 
Selvstændighed, idet ingen af de tidligere opstillede Arter 
13) The Proceed. of the Zool. Soc. of London, S. 1864, p. 424. 
