145 
Midtliniens Forlængelse, og Skallens tvende Halvdele kongruerede 
ikke mere hverken efter Længde- eller efter Tværaxen. Stundom 
bemærkedes en abnorm Indsnævring paa Skallens Midtparti, 
enten paa begge Sider eller kun paa den ene, medens den anden 
havde beholdt sin normale Form. I andre Tilfælde fandtes Partiet 
udfor Midtknasten opblæst-udhvælvet, stundom kun paa den 
ene Side, undertiden paa begge; i atter andre Skallen i Midten 
indkrympet, fortykket benimod Endepunkterne og ikke sjelden 
formet som en uregelmæssig Halvmaane. Hos en finde vi 
Såmmen sånderreven, hos en anden er det Ribberne, der have 
forladt deres normale Stilling, og det Hele giver os Indtrykket 
af en udvendig fra åvet Vold. 
Idet vi gaae ud fra, at Misdavnelser som de her omtalte for 
Diatoméernes Vedkommende ikke kjendes, hvor Cellen og dens 
Kiselskelet uhindret kan udvikle sig og antage sin naturlige 
Form, opstaaer det Spårgsmaal af sig selv: «Hvilken Aarsag kan 
have fremkaldi disse Misdannelser». Man kunde muligvis tænke 
sig, at Mangel paa Plads under Udviklingsperioden kunde have 
været Grunden, men noget. analogt Tilfælde findes ikke i Diato- 
méernes Historie, hverken hos dem vi daglig træffe svommende 
paa Vandets Overflade, hos dem vi finde paa” Tårvemosens Bund 
eller hos dem, der danne de trindtom i Verden opdagede mæg- 
tige Diatomée-Leier, der stundom som f. Ex. Cementstenen paa 
Mors danne en kompakt Masse, der næsten synes i Haardhed at 
ovérgaa selve Graniten. 
Ikke heller kemiske Virkninger vil der her kunne være Talen 
om; tbi i dette Tilfælde vilde Cellen (Skallen) enten helt eller 
døg delvis være gaaet til Grunde, medens den som sagt kun 
har forandret sin ydre Form. 
En eueste Naturkraft synes at have kunnet være is 
til at fremkalde denne Omforming af Diatomeernes Kiselskelet, det 
er Varmen. Erfaringen har viist mig, at en saadan Omforming 
kan finde Sted, naar vi ophede Diatoméerne påa et Stykke Platin- 
blik, der holdes glødende over en almindelig Spirituslampe, hvis 
tand 
kJ 
