174 
snævre Spiralkar med tætte Vindinger, og som, lig en anden 
Karstræng, lægger sig op til eller, om man vil, udgaaer fra 
Bladpladens Karstrænge; 
2) et denne omgivende Cellevæv af noget langstrakte, tynd- 
orvæggede, parenchymatiske Celler (Xyl IV, Fig 176,7,8 0. fb), og 
3) Epidermis, i hvilken der paa Grunden af de ældre -og 
kraftigste Haar endog opstaaer Spalteaabninger (foruden to Former 
af Haar, der ere ganske godt studerede tidligere). 
Kleletun opstaaer paa følgende Maade. Allerede paa VÆ 
ek af ganske unge Haar, der ikke ere synderlig mere" 
håje end brede (Fig. 3—5, Xyl. IV), tage de indre Celler i den - 
overste Del af Haaret til i Størrelse, f. Ex. f og g, Fig. 4, 
hvilket er det fårste Skridt til en Forågelse af deres Antal, og 
samtidig dermed eller endog lidt før finder der en Celledeling Sted 
isen Ring af Epidermisceller (a-b), som har stor Betydning 
for Kirtlens senere Uddannelse, og hvis Ejendommelighed be- 
staaer deri, at Delingsvæggen ikke gaaer nåje radial, som alle 
tidligere Vægge, ved hvilke Epidermiscellerne deltes, men 
skraaner nedad og udad, hvilket Figurerne meget bedre end 
Ord ville gjøre klart; det er nemlig ved denne hældende Væg sk 
"Cellerne a og bi Fig. 3—5 ere dannede; i den åverste Celle, by | 
er Ydervæggen omtrent dobbelt saa håj som Indervæggen, i den 
nederste, a, er det Indervæggen, der er omtrent dobbelt saa håj 
som Ydervæggen. 
Vi folge nu forst Celledelingerne i Kirlelens Indre. Jeg 
omtalte, at Cellerne i den øvre Del af Haaret tage til i Størrelse. 
Derpaa begynde Celledelingerne. Jeg troer ikke, at der kan 
paavises en nøje bestemt Plan, efter hvilken disse foregaa; men 
i al Almindelighed kan det siges, at de åverste umiddelbart 
under Epidermis liggende Celler dele sig ved mere eller mindre 
horizontale (tangentiale) og dernæst lodret paa disse staaende, 
forskjelligt stillede, radiale Vægge; fi Fig. 4, der er Såstercelle 
til den nedenunder liggende Celle, har saaledes i Fig, 5 delt 
