217 
vise Breccie uden Knokler, eller at det kun er paa yderst enkelte og ind- 
skrænkede Partier af Spalten at Knoklerne saaledes ere blevne ophobede. 
Jeg er saaledes saa langt fra at ville see Virkning af og Vidnesbyrd. om 
»Katastropher« og »Kataclysmer« i disse Phænomener, at jeg meget mere 
anseer dem for Virkninger af og Vidnesbyrd om en Naturro, lige saa stor 
som Øieblikkets. « 
»At de brecciefyldte Spalter have mange Forbindelser med Knokkel- 
hulerne, ofte fortsætte dem, ofte ende sig i disse, have den samme Dyre- 
fauna og have oftest en sammenbindende Kalkkit, der i det Væsentlige er 
eens, er fuldkommen vist; men derfor blive Knokkelspalterne og Knokkel- 
hulerne dog to Phænomener, som ikke ere identiske og ikke bør sammen- 
blandes. Gonservationen af Knoklerne er forskjellig, og Hulernes Historie 
bliver i enkelte Henseender en anden. Imidlertid maa jeg dog strax sige, 
at selv de rigeste sydfranske Huler, der allerbedst skulde vise den alminde- 
lige Vandstråm og Syndfloden, vise aldeles tydeligt, at Knoklerne ikke ere 
samlede og afsatte af Vandet. Det omhyggelige Studium af Kjåkkenmåd- 
dingernes Knokler og Knokkelbrokker er her kommet mig tilgode, og har 
viist mig ved en speciel Sammenligning, at Hulestudiet kan drage megen 
Nytte fra hint. Som almindelig Regel troer jeg det gjælder, at Dyrene, hvis 
Knoklér findes i Hulerne, ere successiv, i Tidernes Låb nedfaldne 
eller indflygtede Individer, som ligesaa successiv ere blevne 
afgnavné af Rovdyr, som have der sågt Fåden. Det er Reglen, 
mener jeg; — undtagelsesviis ere Knoklerne indslæbte; langt, 
langt sjeldnere kan en Bæk have nedfårt en eller anden Knokkel.« 
»De Undtagelser fra den almindelige Norm for Knokkelbreccien, jeg 
ovenfor hentydede paa, ere saadanne, som den ene Klåft ved Nizza og 
maaskee tillige ved Antibes, hvor Knoklerne virkelig synes alle ved me- 
chaniske Slag knuste og Brokkerne ikke ligge nogenlunde i Benets. Stilling 
eller Partierne af Dyrene sammenhængende; hvor mange Kulbrokker ere 
indblandede i Kalkkittet med Knoklerne, og hvor mangfoldige Knokler 
bære Spor af at have været i Ilden. Her antager jeg Massen væsentlig at 
være Kjåkkenmådding, og i en stårre Blok af den forhenværende Breccie- 
masse ved Nizza (nu er nemlig intet af denne Breccie tilbage i Klippen), 
som blév mig givet af Prof. Verany, fandt jeg ogsaa tydelige Partier af en 
Flintlandse i den tætteste Kitmasse,+ ; 
»Endnu har jeg intet faaet bjem af hvad jeg til Oplysning af disse 
Forhold har indsamlet; jeg kan derfor endnu ikke begynde Udarbeidelsen 
(den yderst måisommelige og langvarige) af Knoklerne, og refererer kun 
efter Hovedindtrykket og Hovedresultaterne,. som de kortelig nedskreves.« 
