109 
Falco peregrinus Tunst. 
Vandrefalk. 
7. Oktober 1901 saa Petersen en ved Angmagsalik og skød 
efter den. Paa Østkysten er den ellers kun set paa den aller- 
sydligste Del ved Bopladsen Itivdlek paa Østsiden af Eggers Ø, 
livorom Petersen meddeler: ,,Den saas ret hyppigt i Oktober og 
November 1893; jeg selv skød en, som blev udstoppet, men den 
blev desværre ødelagt af Fugtighed paa Hjemrejsen". 
Paa Vestkysten yngler den amerikanske Race af Vandrefalken 
(var. anatum) ret almindelig; den ved Angmagsalik trufne har 
sandsynligvis tilhørt den europæiske Form, der har sine nærmeste 
Ynglepladser i det nordlige Norge og i Skotland, og ikke sjældent 
er truffet ude paa Atlanterhavet. Ogsaa paa Jan Mayen er den 
set af den østrigske Polarstation. 
Falco gyrfalco L. var. candicans Gm. 
Jagtfalk. 
Petersen opgiver, at den yngler i Egnen om Angmagsalik, hvor 
den iøvrigt om Sommeren kun sjældent ses, medens den jævnlig 
træffes Efteraar og Vinter, navnlig i Aarets sidste tre Maaneder ; 
til Tider kan der da være temmelig mange; saaledes meddeler Peter- 
sen 29. Oktober 1898: ,,I de sidste Dage har jeg set adskillige 
her ved Stedet, og paa en Fjældtur saa jeg ikke mindre end 4 i 
Flok"; og 11. December 1901: ,,I de sidste Dage er der set mange 
Falke her i Stationens Nabolag". — Poulsen saa i Løbet af Vin- 
teren ganske enkelte. Der synes altsaa, som paa Vestkysten, om 
Efteraaret at finde et Træk Sted fra Nord til Syd; hermed stemmer 
ogsaa, at Bay ingen saa i Scoresbysund om Vinteren, medens den 
var almindelig om Sommeren og ynglede der. 
Fra Østkysten omtales den iøvrigt af alle Ekspeditioner; den 
synes at findes overalt langs Kysten, men de fleste Steder ikke at 
være talrig. Næsten alle, der nævnes som sete eller skudte, tilhøre 
Racen candicans; Bay nævner vel ,,graa" Falke, men kun som 
Unger af hvide Forældre. De 9 Skind, jeg har faaet fra Ang- 
