301 
men ikke længere bort, end at det i en Afbrydelse af Istiden kunde 
vende tilbage hertil, for dog snart efter igjen at forsvinde helt herfra. 
T' Middelalderen kom det hertil paany, men kunstig indført. 
Under den haardeste Istid har Moskusoxen levet her i Nær- 
heden; som Rullesten er dens Hjernekasse funden hos os. 
Endnu under Istiden, men paa en Tid, da den var mildnet. 
saa at her igjen blev Plads for Pattedyr, har der i vore Farvande 
levet Hvalros, Ringsæl, vist Svartside, Nordhval og vist Hvidfisk, 
og paa Land fandtes Ulv og Rensdyr. Ringsælen, der synes at 
have været her ogsaa forud for den haardeste Istid, hvad maaske 
ligeledes de andre Arter have været, har holdt sig her til Nutiden, 
om end den nu kun findes ganske faatallig, snarest som Gjæst fra 
det inderste af Østersøen.  Svartsiden var endnu i Stenalderen ret 
almindelig hos os, men vistnok kun kommende hertil paa Strejftog 
fra Ishavet, ligesom den kan gjøre det i Nutiden en yderst sjelden 
Gang. Ogsaa Hvidfisken er kjendt fra vor Stenalder, og kun en 
sjelden Gang i Nutiden sees den hos os som Gjæst fra Nord. Hvalros 
og Nordhval kjendes ikke her fra senere Tider. Ulven holdt sig i 
Landet til: nær op mod Nutiden. Rensdyret er snart igjen forsvundet 
efter dog at have lagt sine Horn og Knogler spredte over det hele 
Land; maaske har det naaet op i Tiden til at røre ved vor aller- 
ældste Stenalder. Muligt er det, at flere af vore endnu levende 
Pattedyr-Arter ere komne hertil omtrent samtidig med Ulv og Ren; 
det vilde da snarest gjelde saa nordlig udbredte Arter som Spids- 
mus, Vandrotte, Markmus /Arvicola agrestis), Lækat (Mustela 
erminea) og Brud; de have neppe ventet ret længe. Det samme 
kunde gjelde vore Sæler og Hvaler. 
Snart efter Istiden, inden Landet endnu var skovklædt, have 
vi haft Steppedyrene, Birkemus /Sminthus subtilis) og Steppe-Egern, 
meget muligt ogsaa andre, mere alsidige Arter som Ræv, Ilder, 
Grævling. Steppe-Egernet har' vistnok ikke levet længe her; men 
Birkemusen har mærkeligt nok holdt sig her til den Dag idag, 
skjønt den ellers er uddød over den største Del af Europa. 
I Aspeskovens Tid havde vistnok Elsdyret sin Blomstring i 
