134 Fr. Vejdovský 



pmvideluč roztroušené, namnoze však se centru hypoblastu blížící 

 (obr. 10. dd). Na každý spůsob musejí býti buňky tyto pohyblivými, 

 jak smíme se domnívati z jich amoebovitého tvaru. Ony pohybují se 

 od periferie k centru, cytoplasma jejich barví se růžově v pikro- 

 karmínu, jádra pak intensivně červeně. 



Vzhledem pak k moderním názorům o mesenchy matických buň- 

 kách pletivných jest nad míru zajímavé, že z těchto rozvětvených 

 a vůbec nepravidelně kontourovaných buněk vzniká deíinitivný epithel 

 střevní ; ony se totiž sestaví paprskovitě kolem centrální dutinky, která 

 z počátku jest nepatrná, předce však zřetelně vystupuje. Pseudo- 

 podiovité výhonky vysílají buňky tyto do vůkolního žloutku, čímž 

 patrně děje se výživa. Zda-li se množí, nemohu s jistotou udati, po- 

 něvadž na svých praeparatech nijakých karyokinetických figur nena- 

 lézám. Zmnožují-li se však — a to jest ne-li jisté, aspoň velmi pravdě- 

 podobné — tož se děje dělení jejich spůsobem akinetickým a sice 

 velmi rychlým. 



Zmíněná dutina v embryonálném hypoblastu, kolem níž se me- 

 senchymatické buňky sestavují, objeví se tedy nejprve v přední části 

 embrya. Nastává otázka, co přispívá k její vzniku. Zadní části hj^po- 

 blastu jsou v tomto, jako i v pozdějších stadiích, když již jest ner- 

 vová soustava založena (Tab. VII. obr. 7., 8. a 12.), úplně solidní, 

 dutiny postrádající a z koulí žloutkových sestávající pruhy. Když se 

 tudíž dutina v elementech hypoblastových počíná tvořiti, musíme za 

 to míti, že již souvisí se zevním světem, že tudíž již ústa a stomo- 

 daeum jest utvořeno. Tomu skutečně jest tak; ústy polyká embryo 

 tekutinu bílkovou, a je-li uměle pěstěno v čisté vodě, tedy přijímá 

 tuto poslední, následkem čehož tato „potrava" přichází ve styk s ele- 

 menty žloutkovými. I vzniká tím spůsobem nový spůsob assimilace 

 v koulích žloutkových, jež může přispívati k přeměně žloutkových 

 kuliček v zrnitou plasmu. 



Na tab. VIII. obr. 2., 3. znázorněny jsou podélné vertikální 

 řezy dvěma za sebou následujícími stadii vývoje. Obr. 2. představuje 

 stadium nepatrně mladší s vyvinutým stomodaeem, jež se jeví jako 

 přímé pokračování epiblastového vchlípení a spojení s velikými kou- 

 lemi hypoblastovými Na hřbetní straně zjevno, že délka stomodaea 

 rovná se délce prvého segmentu č. hlavy, kdežto na břišní straně 

 prodlužuje se stěna stomodaea až v končinu, kde se nalézá páté 

 ganglion nervové. Neprovedl jsem podrobnější vyšetření za sebou 

 jdoucích stadií, abych rozhodl bezpečně, zdali toto břišní prodloužení 

 epitheliální odpovídá skutečně dalšímu růstu stomodaea, čili jest to 



