190 Lad. Celakovský 



více ohrnuté než G. (jracilis, ostře a hlouběji vykrojené a (zpravidla) 

 dvěma skvrnami oddělenými znamenané jsou plátky ty též u G. El- 

 lofisii. Co se velikosti květu dotyce, vysvítá již zřejmě, že druh po- 

 sléze jmenovaný, tak jako na př. G. oiivalis, s květem dvakráte men- 

 ším variiruje. Skutečně mi také Stenzel písemně sdělil; že květy 

 od G. Elwesii, pěstovaného v botanické zahradě Vratislavské, byly 

 malé. Ascherson pak ve svém „Beitrag zur Flora des nordwest- 

 lichen Kleinasiens" (Eichler Jahrb. d. bot. Gart. v. Berlin II.) píše 

 o Calvertově rostlině, že jsou květy její mnohem menší než na 

 exempláři v Botan. Magaz. tab. 6166 vyobrazeném, však předce dle 

 řeřabatého okraje plátků a širokých vnějších lístků okvětních ke G. 

 Elwesii patří. „Šířka a plochost" listů, jak ji udal Herbert, ko- 

 nečně též se shoduje více s G. Ehvesii, ježto listy od G. gracilis 

 jsou značně užší a na hoření straně žlábkovitě povyduté. Také Ascher- 

 son, jehož jsem na G. reflexus upozornil, došel, jak mi píše, nyní 

 k tomu výsledku, že pokládá identičnost tohoto s G. Elwesii téměř 

 za jistou. Konečný úsudek bude ovšem teprve možná pronésti, až 

 sněženka na Gargaru bude opětně objevena a ve světle nových po- 

 znatků zjištěna. Zatím však nepochybuji, že G. reflexus od bulhar- 

 ského G. gracilis jest rozdílný. 



Při této příležitosti budiž mi ještě dovoleno připojiti několik 

 morfologických poznámek, rodu Galanthus se týkajících. Viděli jsme 

 již, že kresba zelených plám a pásek na vnitřních květních lístkách, 

 ačkoli do jisté míry pro ten který druh charakteristická, jak u G. 

 nivalis, tak u G. gracilis i u G. Ehoesii dosti jest proměnlivá. Ale 

 i v jiných směrech a stránkách jeví zvláště G. nivalis, poněvadž u nás 

 nejhojněji pozorován býti fiaůže, značnou proměnlivost. Nejnověji obral 

 si za předmět zvláštního studia Stenzel rozličné odchylky a též ab- 

 normity květů sněženky ^) a vyobrazil četné variace na čtyřech tabu- 

 lích ve kvartu. Právem poukazuje autor k tomu, že mají některé 

 z těchto variací jakousi důležitost pro descendenční theorii, která 

 každému v biologických vědách obeznalému přírodozpytci za našich 

 dnů tak jasně prokázána a ve vědeckých kruzích tak všeobecně uznána 

 a za základ dalšího zkoumání přijata jest, že ojedinělý sem tam odpor 

 proti ní toliko z neznalosti povšechného stavu přírodní vědy a fakt 



') Dr. G. Stenzel, Bltithenbildungen beim Schneeglockclieii. Bibliotheca 

 botanica, herausgeg. v. Luerssen iind Haenlein. Heft 21. 1890. 



