376 Fr. Vejdovský 



spisu „Zrání, oplození a rýhování vajíčka." (V Praze 1887), 

 jejž ostatně v Německu dobře znají, neb Weismann sám cituje jej 

 v „Zoologische Jahrbíicber 1888." 



Rukopis tohoto spisu jsem doručil již 28. listopadu 1886 teh- 

 dejšímu sekretáři společnosti nauk, panu prof. Kořistkovi, avšak 

 provedení přiložených 10 (vlastně 12) tabulek trvalo skoro celý rok, 

 než práce mohla býti tištěna a do němčiny přeložena. 



Pojednání Ed. Van Benedena a Neyta, v němž spisovatelé po- 

 ukazují na fakt, že attraktivní kuličky se svými centrálnými tělísky 

 jsou permanentními orgány buiíky a že podmiňují dělení buněčné, 

 bylo teprve 26. srpna 1887 v sezení belgické akademie věd předlo- 

 ženo. O několik měsíců dříve (totiž 3. května 1887) předložil také 

 Boveri své sdělení ve společnosti pro morphologii a fysiologii v Mni- 

 chově, dle kterého dělení buněčné tím se zavádí, že centrosoma (t. j. 

 corpuscule centrál Van Benedena), se současně s archoplasmou je 

 obdávající dělí. 



Jest tudíž zjevno, že musím činiti nárok na prioritu ohledně 

 zpráv o dělení v oplozeném vajíčku. Byť by však udání má. Van 

 Benedena a Boveria v tom se snášelo, že dělení buněčné nikoliv 

 z jádra, nýbrž od určitých orgánů buněčných vychází, tož předce jsou 

 mezi jednotlivými údaji nikoliv neznačné rozdíly, na něž zamýšlím 

 ukázati a je v souhlas uvésti. 



Dle mých pozorování jest mužské prvojádro (pronucleus) červa 

 Ehynchelmis po svém vniknutí do vajíčka velikou, hyaliní a ostře 

 ohraničenou koulí plasmatickou obdáno, již označuji jménem peri- 

 plast. Tento se dělí samostatně, dříve ještě, než se ženské prvojádro 

 přiblíží, ve dvě stejné koule, mezi nimiž ve vřeténku achromatickém 

 mužský pronucleus leží. V každém tomto novém periplastu tvoří se 

 — během zhlížení se obou pronucleů — po nové kuličce, jež ozna- 

 čuji jménem periplastu dceřinných. Tyto vznikají tudíž secundárně 

 a dělí se opět uvnitř starých periplastu. Když pak mezitím rozdělené 

 poloviny jádra mezi oba nové dceřinné periplasty vnikly, vzniká opět 

 nový amphiaster. Tak se opětuje též v dalších stadiích rýhování 

 základ periplastův dceřinných v starých kuličkách, jak jsem to ve 

 svém spisu podrobně popsal a na tab. V., VI., VIL, VIII. a XII. 

 znázornil. „Periplast sám jest to, který dělení vajíčka zavádí." 



Nelze pochybovati, že attraktivní kuličky Van Benedenovy od- 

 povídají mým periplastům a že centrální tělíska téhož autora nic 

 jiného nejsou, než mé dceřinné periplasty. Z důvodu toho, jakož i, že 

 periplasty jsou spíše repulsivní než attraktivní, jest rádno, aby se 



