Poznámky ku zprávě H. Fola: „Contribution a Thistoire de la fécondation." 377 



hyaliuní kuličky jinak než „sphéres attractives" označily. Agassiz 

 a Whitman užívají termínu mnou navrženého. 



Co pak se týče „Centrosomy" Boveria — které jak praveno, 

 dle tohoto autora jest dělícím elementem buňky a ohdáno t. zv. koulí 

 archoplasmatickou, — tož odpovídá centrosoma patrně mému dceři- 

 nému periplastu. Naproti tomu jest těžko, — jak to již Agassiz 

 a Whitman správně vytkli, — archoplasmu definovati. Dle své struk- 

 tury jest to jemnozrná, neurčitě opsaná hromádka protoplasmy, 

 v kterémžto ohledu souhlasí s dvůrkem cytoplasmy, jaký jsem zná- 

 zornil kolem periplastu u Rhynchelmis (Zrání atd. Tab. V. obr. 1.). 

 Periplast však jest samostatné tělísko, které jmenovitě v prvých svých 

 fásích (když zaujalo centrum vaječné) jakožto dosti ostře opsaný 

 a z hyalínné plasmy sestávající orgán z jemnozrného dvůrku vystu- 

 puje (zrání, oplození atd. Tab. IV., Fig. 27., 29., 30. c, Tab. V. 1. c). 

 V pozdějších stadiích jsou zevní obrysy periplastu méně ostře vyzna- 

 čené a zdá se, jakoby s paprsky plasmatickými v jeden celek splý- 

 valy. Přijde zde však na použití reagencie, jež v různých stupních 

 stáří mohou vyvolati rozmanité jeho tvary. Ve směru tomto jsou 

 velmi význačná zobrazení dělení vajíčka škrkavky koňské od Ed. Van 

 Benedena (Rech. s. la maturat. de ťoeuf et la fécondat. — Archiv- 

 biolog. IV. 1883. PÍ. XIX*«^-) a Boveria; prvý z nich kreslí totiž 

 ostře ohraničené periplasty (attraktivní kuličky), kdežto Izo v obrazích 

 Boveria viděti pouze neurčitě v paprsky cystoplasmové vybíhající 

 „archoplasmu." 



Dle mého názoru odpovídá tedy jen čásť „archoplasmy" mému 

 periplastu. 



Ve sdělení pozdějším (19. června 1888. Ueber partielle Be- 

 fruchtung) mluví Boveri o jakémsi „centrum der Strahlung", jež naduří 

 v kulovitou jasnou skvrnu, pak se do délky protáhne a posléze 

 v prostřed zcela zaškrtí. Souhlasí tedy toto „kuglige Ansammlung 

 homogener Substanz", jež spisovatel na živých vajíčkách ježovek 

 pozoroval, s periplastem u Rhynchelmis. Naproti tomu připomíná 

 Boveri^ že se mu nezdařilo „centrosomy" nijakou reagencií „als scharf 

 abgegi'enzte Gebilde in Centrum einer Strahlung nachzuweisen." Tato 

 věta souhlasí s udáním Agassiza a Whitmana^ kteří dí, že namnoze 

 zřídka „centrosom" nabyli: „In praeparations mounuted in toto (Fig. 

 33. 34.) we are rarely able to distinguish the centrosoma, but in 

 sections (Fig. 32) we seldom fail to detect it. Distinct outlines are, 

 howerer in most cases absent" etc. Toto, jakož i starší udání jiných 

 autorů podporují můj náhled, že dceřinné periplasty teprve v určité 



