14 
8 Fangarme ligesom Miller tillagde sin Holothuria squamata, der var 
Ungen af Ps. Phantapus. Fra den norske Psolus squamatus Koren=) 
(non Miller!) skjelnes den let derved, at Skjællene ikke ere 
saa kantede, men mere rundagtige og saa tæt belagte med store 
Korn, at selve 'Skjællene kun komme til Syne paa slidte eller 
meget unge Exemplarer. Ogsaa er Farven forskjellig; den norske 
Art er blegråd (i Spiritus hvid), den grånlandske stærk råd 
(i Spiritus brungul). Et af de stårste Exemplarer har en.Længde 
af 31/07 og en Brede af over 2”. : 
Med Hensyn til den indre Bygning bemærkes blot, at der 
ligesom hos Ps. squamatus er een stor Polisk Blære, og at Gene- 
rationsorganets Rår ere overmaade talrige og lange, saa at de 
udfylde hele Dyrets Bughule; at Huden er tykkere og Muskellaget 
indenfor den meget stærkere end hos Ps. squamatus, hvilket ogsaa 
er Tilfældet med Længdemusklerne, som idvrigt forbolde sig 
væsenlig som hos andre dendrochirote Holothurier og ikke, som 
man af "Hr. Korens Beskrivelse af Ps. squamatus kunde formode, 
ere indskrænkede til musculiretractores alene. — I Enden af hver 
Fod er der en stor hvælvet, af mangfoldige smaae Huller gjen- 
nembrudt Kalkplade; Fåddernes Sider ere belagte med smaae, 
af en halv Snees Huller tæt gjennembrudte Plader. Ogsaa paa 
Fangarmene findes enkelte smaae hullede Plader.  Bugskivens 
Hud er tæt belagt med grenede Kalkconcretioner ligesom de, 
hvoraf hine Plader ere sammensatie, men de slutte sig ikke 
sammen til at danne hele Plader. Kun herved kan man med 
Sikkerhed skjelne mellem Ungerne af denne og foregaaende Art. 
Naar Kornene ere aftagne, vise Rygskjællene en yderst fin Punk- 
tering af utallige fine Fordybninger, stillede tæt op til hinanden. 
Psolus Fabricii er almindelig ved hele Gronlands Vestkyst og 
nedsendt fra forskjellige Steder mellem Jakobshavn og Juliane- 
haab. Jeg har i det norske Universitetsmuseum seet et Exemplar 
+) Første Gang beskrevet, men ikké benævnt, 1799 af J. C. Fabricius i 
hans Reise nach Norwegen p. 384. 
