Æ 24 
umiddelbar Stsekeiligning skulde bekræfte Formodningen om 
deres Identitet, er der altsaa af Slægten Chiridota kun kjendt en 
nordisk circumpolar Art; alle de andre ere fra det indiske og 
stille Hav med Undtagelse af en lille Art fra Middelhavet. 
"Hvad Chirid. læve's Dybdeforhold angaaer, da angiver In- 
spektor Olrik, at den er almindelig i Fjæréen, og baade Fabri- 
k .cius og Stimpson lade den leve nedgravet horizontalt i Leer 
i og Dynd=). Hr. Barrett fandt den fra Havbredden indtil 5 
; 2 Favnes Dybde i Dynd. Ifålge Stimpson findes den paa lavt 
| Vand, men er dog hyppigere paa 4—5 Favne. Sars fandt 
den paa 1—2 Favnes Dybde, nedgravet i Sand. Alle disse 
overeensstemmende Efterretninger tyde paa, at den ikke er noget 
Dybvandsdyr. Da man altid finder Maven fuld af Dynd eller 
Sand %+), graver den sig formodenlig ligesom Synapta og Åre- 
brian dre hr me 
nicola igjennem de blåde Stoffer, som danne Havbunden paa de 
Steder, hvor den lever, og sluger dem med det samme for at 
fordåie deres organiske Indblandinger. 
5. Myriotrochus Steenstrup 
E udmærker sig ved et kort trindt og fodlåst Ligue: over- 
| ”strået med stilkede Kalkhjul, der ere saa store, at de 
| allerede for det blotte Oie vise sig som Prikker i Huden, og ved 
ligesom Chiridota at have 12 fingerdelte-Fangarme. 
+) I sitHaandskrift yttrer Fabricius sig saaledes: ,Den findes i de grån- 
landske Have i Blaaleerbunden og underStenene ved Skjærene og træffes 
ikke uden i Springtiden, men da i temmelig Mængde; udenfor Leret 
kommer den ingen Vei, men ligger og dreier sig, bevægende sine Mund- 
stængler (»: Fangarmene) ud og ind paa den i Beskrivelsen anfårte 
(skiftevise) Maade; men i Grunden selv borer den sig godt fort, da helst 
Rumpen er opvendt og Hovedet nedvendt; den ligger ei just meget dybt, 
ei heller altid ret op og ned, men ofte krumbugtet eller horizontal. 
Oventil har den et simpelt Hul i Leret sd en Gang eller SAhheleg dertil 
ligesom Muldvarpen; derigjennem udgiver den sit Skar 
xx) Tarmen er opfyldt med en graa grusagtig HERRERA saa man skulde 
; tænke den aad Grus, og denne giver den hyppig fra sig gjennem Rumpe- 
hullet.” Fabricius 1. c 
