maar øger ise set hh ge Nr hare NE area ES hes DEER 
TESTE TEE EEG EEREREREEERERREET” ERE: 
Tr 
nede vil derfor efter ål Sandsynlighed gjælde om de ovenfor 
som grønlandske betegnede Slægter; de ere uden Tvivl ogsaa 
repræsenterede ved den Deel af den amerikanske Kyst, der i 
Henseende til Klimatforhold 0. s.v. kan betragtes som analog 
med den skandinaviske. For med Bestemthed at kunne skjelne 
mellem amerikanske og europæiske Echinodermslægter udfordres 
imidlertid en nåiagtigere Kundskab om det tempererede Amerikas 
Echinodermfauna, end vi for Tiden besidde, 
For Arternes Udbredning gjælde lignende Regler som de, 
der her ere fremsatte for Echinodermslægternes Udbredning i de 
nordiske Have. Ikke mindre end 43 Arter ere fælleds for 
Grønlands Vestkyst og Finmarken, og det er ikke usand- 
synligt, at de alle 13 ogsaa findes ved Spitzbergen, da dette 
allerede vides om en Deel af dem. Vi kunne efter deres Ud- 
bredningsbæltes stårre eller mindre Bredde delé dem i 2 Grupper; 
den ene omfatter 7 Arter med meget stor Udbredning, 
nemlig: 
Cucumaria frondosa Gunn. Solaster endeca Lin. 
Psolus Phantapus Str: —  papposus Lin. 
Echinus drobachiensis Mill. Ophiopholis aculeata Mill. 
Cribrella sanguinolenta Må ll. 
De findes nemlig ikke alene i det arktiske Havbælte, 
d.v.s. i Ishavet og de nærmest tilstådende Dele af Atlanterhavet, 
men ogsaa i hele den subarktiske (boreale) Region, 
d.v.s. ved alle det nordlige Atlanterhavs Kyster, ved alle skan- 
dinaviske og brittiske, ved Islands, Newfoundlands og Ny-Eng- 
lands Kyster. Med Undtagelse af ÆEchinus dråbachiensis, der kun 
gaaer til det nordlige Skotland og saaledes gjor Overgangen til 
den næste Gruppe”, findes de alle i Kanalen?) mellem England 
og Frankrig; Dpt. Finistérre i Frankrig (c. 4872? N. Br.) og Cap Cod 
4) For Sølaster endecas Forekomst i selve Kanalen har jeg rigtignok ingen 
Hjemmel; men den førekommer paa andre Steder af de sydbrittiske 
Kyster. 
