90 
/ 
nodermer; han betragter nemlig som ,håinordiske og af skan- 
dinavisk Oprindelse”: Echinus norvegicus og E; neglectus, Cidaris 
papillata og Åsterophyton Linckii, som nordiske Amphiura fili= 
formis, Alecto petasus, Asteropsis pulvillus og Asteracanthion 
roseus; som celtiske Æchinus Sphæra og E. miliaris og som 
lusitaniske E. melo, lividus etc. (Smlgn. p. 124 samme- 
steds) — en Gruppering, som jeg ikke finder meget grundet 
efter de Oplysninger om disse Dyrs Udbredning, som vi nu be- 
sidde. 
Schmarda antager i ,,Die geographische Verbreitung der 
Thiere” 1II (1853) folgende 3 Regioner: 4) det nordlige 
Ishav (Havpattedyrenes og Amphipodernes Rige) indtil 0? Iso- 
thermen ,” altsaa. omtrent svarende til vort arktiske Havbælte; 
2) det nordlige Atlanterhav (Torskenes og Sildenes Rige) 
indtil 20? C. Isothermen og Sargasso-Bankerne; 3) Middel- 
havet. 
Endelig harDana i sit Skrift ,,on the classification and geogra- 
phical: distribution of Crustacea, 1853” leveret det fuldstændigste 
Arbeide, vi endnu besidde over nogen Dyreklasses geographiske 
Udbredning, et Arbeide, der maa faae en betydelig Indflydelse 
påa den zoologiske Geographies Udvikling. Dana viser forst, at 
man ved Bestemmelsen af de zoogeographiske Provindser og Zoner 
maa gaae ud fra Isocrymerne 9: Linier, som forbinde de 
Punkter, der i den koldeste Tolvtedeel af Aaret (30 Dage) have 
samme Middelvarmegrad, uden Hensyn til om denne koldeste Maa- 
ned falder paa den ene eller den anden Aarstid. Efter at have 
bestemt disse Linier, som paa Grund af de kolde og varme 
Stråmningers Indflydelse afvige betydeligt fra de geographi- 
ske Breddecirkler, for hver Grad af det Fahrenheitske Ther- 
mometer, lader han hver 6te af dem begrændse en ny Zone, 
med Undtagelse af nærmest ved Polerne, hvor der springes fra 
26 til 35? F., og faaer paa denne Maade fålgende Zoner paa 
hver Side af Ækvator: + 
