207 
man ud over den hele rige Egn. Ogsaa Skov findes der, dog mere 
-eller mindre, i de fleste Egne, derimod er der en stor Forskjel 
i Skovenes Fordeling. Fyens Sydkyst er mod O. meget rig paa 
Skove, stårre og mindre, mod V. blive de sjeldnere og mindre 
og trække sig mere op paa Høiderne, der næsten allevegne ere 
beklædte med smukke Skove. Paa Øerne er det ligeledes de 
dsllige, der ere skovrige, medens alle de vestlige nu fuldkommen 
mangle Skov, Langeland, Thorseng og Thurå have udmærket 
smukke og store Skove, og dette giver dem ikke alene et ganske 
forskjelligt Udseende fra de andre, men har ogsaa en betydelig 
Indflydelse paa Vegetationens Sammensætning, hvorfor jeg i den 
folgende Undersågelse skal betragte disse Øer for sig. Denne 
Forskjel har dog ikke altid været tilstede. Flere af de andre 
ØGer — om ikke alle, saa dog alle de håie Oer — have i For- 
tiden været bedækkede med Skove. Derom vidner sikkrest de 
Ege- og Birkestammer, man finder i Moserne (saaledes paa 
Åvernakd og Lyb), men det mangler heller ikke paa historiske 
Vidnesbyrd derom. Ærås anseelige Skove siges at have maattet 
betale en af dets Hertugers betydelige Gjæld. Paa Lyd frem- 
vises den Dag idag et Bord af uhyre Egeplanker, der skulle være 
groede paa Øen selv for Valdemar den Andens Tid (thi Sagnet 
sætter hans Tilfangetagelse i Forbindelse med Bordet). Øg naar 
den samme Valdemars Jordebog (af 1231) nævner Hjorte, Raa- 
og Daadyr som forekommende paa Lyd, Bjorné, Drei, Hjorts, 
Stryné, da ligger ogsaa deri" et Bevis for, at de maae have været 
skovbevoxede i den historiske Tid. Der er ogsaa mange Steder, 
som bære Navn af Skoven, og gamle Folk ville endnu kunne 
erindre de sidste Levninger af denne, af hvilken der nu, foruden 
Navnet, kun er levnet enkelte isolerede håistammede Hvidtjårn, 
der beskyttes af Overtroen, og enkelte Skovplanter, der endnu 
friste Livet omkring dem som Vidner om Fortiden. — Den fåle- 
lige Mangel paa Brændsel har vel atter i de senere Tider bragt 
Folk til at plante, men det er kun paa Hegnene og omkring 
Byerne, at der saaledes kommer en og det en håist ensformig 
