316 
hæftet ved kort Bindevæv; Sækken lod sig kun med stor Vanske- 
lighed præparere ganske eller saaledes frit, at dens Sammenhæng 
og Forbindelse med Omgivelserne nåiere lod sig bestemme. 
Organet har en nedre tolæbet Tværaabning mod den bageste Deel 
af Pericardiallacunen, og er oventil kort udtrukket mod den 
ovenfor omtalte lille Aabning eller Grube, i Bunden af hvilken 
der opdagedes en fiin lille Aabning; denne Organets åverste 
Deel krydses af den forreste håire Stamvene for Papillerne. 
»Nyren” viste allerede ved en svag Forstårrelse gjennemskinnende, 
lidt skraatlåbende, stærke Længdefolder; ved nåiere Undersågelse 
vise Folderne (som Cuvier allerede havde seet hos Doris) sig 
stærkt fremspringende fra Nyrens Indside mod sammes Huulbed | 
(f. 32 B.). De synes at være tilstede meest i Antal af 8—9; 
efter deres Længde have de en svag Fure (f. 32 C.), fra hvilken 
Striber til begge Sider sees affaldende mod de nærmeste Folder; 
opad mod den åvre Aabning synes Folderne jævnt at tabe sig, 
mod den nedre derimod at falde mere brat af, den Deel nær- 
mest Aabningen til Pericardiallacunen synes glat. Ogsaa i dette 
Foldernes Forhold stemmer  Nyren saa temmelig med den af 
Hancock og Embleton hos Doris angivne Bygning (l. c. pl. XVI. 
f. 3). Nyren har udvendig et stærkt Muskellag, dens Indside 
er beklædt med svagt gulige Epithelialceller med uregelmæssigt- 
Edwards (Ann. sc. n. Zool. 3 S. IL (1845) p. 277) som tjenende til 
Vandoptagen; det synes næsten at have begge disse Functioner. Som 
Nyre turde det vel især tjene, hvor det optræder med mere cavernås 
Bygning, skjøndt Producter af dets Virksomhed som saadan ikke ere 
hemisk efterviste udenfor Pulmonaternes og Pectinibranchiernes 
mangle, og Excretet synes at maatte udskilles flydende. At denne 
Vandoptagen imidlertid finder Sted ogsaa ved aldeles cavernåse Nyrer 
fremgaaer tilstrækkeligt af Leydigs Undersøgelser over Paludina vi- 
vipara (Zisch. får w. Z. II. (1850), p. 175) 
