den ny Fisk slutter sig. Allerede i dens almindelige ydre Habi- 

 tus udtaler der sig en ioinefaldende Lighed, og ved den nærmere 

 Undersogelse gjenfinde vi hos den de forskjellige saavel positive 

 som negative Charakterer, der udmærke alle de ovennævnte For- 

 mer; navnlig deler den med dem Gjællelaagets og Mellemgjælle- 

 laagets charakteristiske Bevæbning med tvende Grupper stærke 

 og spidse Torne eller Hager i), fremdeles Rygfinnens Stilling 

 usædvanlig langt bagtil og endelig Mangelen af Hudfinne, Svom- 

 meblære^) og de farlige, haarde. stikkende Beenpigge, hvormed 

 især Brystfinnerne og Rygfinnen ellers i Reglen cre væbnede hos 

 Mallerne. Indenfor Gruppen synes den alter nærmest beslægtet 

 med Vandellia, idet tvende af de væsentligere Særegenheder, 

 hvorved denne afviger fra de tvende andre ældre Slægter, nemlig 



i Peru gav ham, til al udfylde de Huller, hvilke Valencicnnes 



f de Exemplarer, der stede til hans Raadijihed (smig. 



Zoologie. Poissons, Paris 1855, S. 51). 



Endnu maa jeg med Hensyn til den systematiske Plads, jeg tildeler de 

 ovennævnte Slægter, her bemærke, at det ingenlunde er mis: ubekjendt, 

 at en anden Anskuelse er bleven jijort gjældende i den allernyeste Tid, 

 idet Heckel og Kner i deres Værk: die Susswasserfische der Ostrei- 

 chischen Monarchie stille Trichomycterus og Cetopsis (Eremo- 

 philus oo Vandellia nævnes ikke) sammen med Cobitis i en egen 



forekommer den mig saalidt afvigende fra de normale Siluroider, at den 

 vel endog neppe kan stilles umiddelbart i Nærheden af Trichomycterus. 

 ') Valencicnnes omtaler rigtignok kun een Gruppe af Torne hos Vandellien. 

 og det paa Forgjælleiaagel (Hist. d. poiss.XVUI, p. 387j, men efter hans 



til, og da tiH tillige Castelnau ligeledes afbilder 2 Tornegrupper hos si" 

 nye Vandellia-Arl (Éxpéd. d. 1. parties centr, de l'Amerique du Sud. 



berorer dette Forhold , antage, at Vandellia -Slægten i den Henseende 

 ikke afviger fra Trichomycterus og Eremophilus. Hos min Fisk er Gjælie- 



