Mus. Fenn. !), var hela omrädets algvegetation okänd. Ve- 
sterut frän och med Äland möta oss de svenska botanister- 
nas, särskildt adjunkten Kroks ?) undersökningar. 
Östersjön i allmänhet, och särdeles sä längt norr ut 
som i finska skärgärden, är ganska fattig pä alger; ej sä, 
som skulle icke en massa dylika växter förekomma, men denna 
_ mängd utgöres pä de flesta ställen af helt fä arter. Detta 
har. väl hufvudsakligen sin grund i vattnets ringa salthalt, 
som ej är tillräcklig för att uppamma en rikare: och mäng- 
formigare 'algvegetation, sädan som man träffar dent. ex. 
vid ‚Sveriges vestkust, men af.ej ringa inflytande torde väl 
ocksä hafsbottnens beskaffenhet ‘vara., I hela det af mig 
undersökta. omrädet. var nämligen förhällandet, att bottnen 
vanligen utgjordes af härd lera, öfver hvilken ett tunt sand- 
lager var utbredt, ‚och pä sädan botten trifves ingen högre 
alg. Äfven der berg- eller stenbotten fans, upphörde denna 
pä större ‚djup (6-8 famnar), der leran. äter uppträdde. 
Häraf är. lätt att 'inse, att det. ej är godt om tjenliga alg- 
lokaler i finska 'skärgärden. Ganska: gifvande draggningar 
har jag dock ‚gjort pä' de genom „priekar“, utmärkta grun- 
den i segellederna; för. att gifva stöd. ät „pricken“, nedsän- 
kes nämligen. kring; densamma en mängd stenar, pä hvilka 
alger sedan fästa sig. En tjenlig. växtplats särskildt för 
bruna alger utgör Fucus vesiculosus, som ofta är fullkomligt 
öfverväxt af. dessa sina, slägtingar. 
Säsom redan är nämdt, är artrikedomen  ej; särdeles 
stor i Finska skärgärden; utom en mängd mer. eller mindre 
afvikande former. har jag funnit 29 arter, fördelade pä 21 
1) Herbarium Musei Fennici, utgifvet af W. Nylander och Th. 
Sz#lan — H:fors 1859. 
2) Th. O0. B. N. Krok: Bidrag t. känned. om algfloran i inre 
Östersjön och Bottniska viken. — Sthlm 1869. 
