129 
Exs.: D. hippur«9.E. Areschoug, Alg® scand. exs., 
n:ris 320 '& 321. 
Öfverallt och i de mest olika former, som ofta äro 
svära att urskilja säsom tillhörande denna art, ja, vissa 
exemplar äro till den grad lika D. foeniculaceus (Huds.) 
Grev., att jag ovilkorligen skulle hafva fört dem dit, om de 
icke, liksom alla funna individ, visat sig ega de för D. hip- 
puroides karakteristiska, fyrkantiga, ilongitudinela rader ord- 
nade kortikalcellerna °). Tvä af de funna formerna (tagna 
vid: Barösund, Högsära, Stenskär och Fagerholmen) öfver- 
ensstämma med n:ris 320,och 321 i Areschougs exsiecatverk, 
hvarföre jag antagit dem säsom typiska Östersjöformer. De 
mest afvikande af de öfriga formerna beskrifvas här: 
1..% flaceida — läng (1—1!/, fot) och slak med fü, i för- 
hällande till-hufvudaxeln 'korta grenar, som i sin ord- 
ning äro pä liknande sättförgrenade. ' 
D. hipp. 1—1!y- pedalis, flaceidus, ramis paueis, brevibus, 
ramulos ramorum similes gerentibas. — Barösund. 
2. f. flagellaris — mindre än föregäende form (ungefär Y, 
fot läng) med talrika, länga, nästan enkla grenar. 
D. hipp. circa semipedalis, vamis frequentissimis, longis, fere 
simplieibus. —— Hangö; Runsala. : 
3.5 stenoelada — den gröfsta formen: — Ys-—1 fot läng, 
af mörk färg och tätt besatt med grenar af tv& slag: 
1) länga och nästan af samma tjocklek som hufvudax eln; 
2) korta och fina, stundom  borstlika. 
D. hipp. !—1- pedalis, wobustus, ramis frequentissimis 
aut longis, erassitudine axis prineipalis, ‚aut brevibus, 
fili- vel setiformibus. — Espskär; Stenskär. 
Dessutom 
1) Äterstär att afgöra, hvilken vigt man kan tillmäta detta art- 
märke. ; 
