134 
groflek som hufvudaxeln, stundom enkla, stundem vidare 
förgrenade. 
De länga grenarne utskjuta ur kortikallagret med sin 
länga, härlika spets, äro cylindriska och bildade’nedtill af 
korta, 5 m länga och ungefär lika tjocka, 'endokromhal- 
tiga, upptill af längre, omkr. 10 w. länga och 5 w tjocka, 
hyalina celler. Dessa grenar uppträda i längt större antal 
p& sterila än pä fertila exemplar; i yngre tillständ kan man 
knapt skilja dem frän outvecklade zoosporangier. 
Zoosporangia multilocularia äro äfvenledes utskjutande 
ur värdplantans kortikallager, jemnbreda — ovalt lancettlika, 
trubbiga, sessila eller kort skaftade, genom transversela väggar 
‚afdelade i 3—10 rum, som antingen förblifva odelade, sä 
att blott en enda rad zoosporer bildas i sporangiet, eller 
ock (men alltid endast nägra fä af de i sporangiets midt 
befintliga rummen) dela sig genom anläggande af 1—2 lon- 
gitudinela skiljeväggar, sä att ätminstone i mellersta delen 
af sporangiet zoosporerna ligga i Here longitudinela rader. 
Enrummiga zoosporangier har jag ej Iyckats upptäcka. 
Frän öfriga ‚arter. af detta slägte skiljer sig denna för- 
nämligast genom sin anmärkningsvärda litenhet samt be- 
skaffenheten af sina flerrummiga zoosporangier. Närmast 
tyckes den komma den af Farlow beskrifna nordamerikanska 
arten Str. Chordari® !), som dock bland annat är dubbelt 
större. Som multiloculära zoosporangier ej äro funna pä 
nyssnämda art, kunna dessa ej här vid lag användas som 
skiljemärke. 
Arten fans temligen talrikt i exemplar af Coilonema 
Chordaria Aresch. frän Högsära, Stenskär och Fagerholmen. 
!) Se W. J. Farlow, Marine alge of New England and adjacent 
coast, pag. 69. 
