180 
disse vil den imidlertid afvige ved sine vel udviklede Antenner 
og ved at de 4 sidste Beenpar ikke ere Krogbeen, men tornede 
Gangbeen, og vi vises saaledes alligevel tilbage til Æga-Gruppen 
som den, hvori den omhandlede Art maa anbringes. At den af- 
viger såameget fra de typiske Æga-Arter, at den idetmindste bår 
stilles i et eget subgenus af Æga-Slægten, vil man vel ikke be- 
nægte; vil man blot definere Ægerne som Cymothoa-aglige 
Isopodér uden Æggeplader og med 4 Par Gangbeen 
og 3 Par Krogbeen — i hvilket Tilfælde de af Lucas, Gué- 
rin og Dana opstillede Slægter Acherusia, Pterelas og Ægacylla 
vilde blive subgenera af Æga — då er den foreliggende Form 
unægtelig en Æga. Slægten Pterelas synes blot at afvige ved en 
mere udpræget Haandform af andet og tredie Beenpar end den, 
der "allerede er svagt antydet hos deé normale Æga-Arter, og 
Ægacylla ved at den syvende Kropring er kort og uden Fådder 
(som hos Ungerne af de sædvanlige Æger?). Slægten Acherusia 
kjender jeg kun af Erichsons Aarsberetning”) og af Danas 
korte Charakteristik. Hvis denne, der lyder saaledes: »Åntennæ 
2dæ per 'processum non sejunctæ, frons capitis saliens£,: er rig>- 
tig og udtåmmende, maa Æga rotundicauda uden Tvivl hen- 
fåres til den, og det vil da vistnok være rigtigst af indromme 
saavel Acherusia som Pterelas Rang af Slægter ved Siden af Æga 
i den efter sidstnævnté Hovedslægt opkaldte Gruppe. 
Derimod vil Slægten Ægacylla Dåna neppe kunne bestaae; 
den er opstillet påa en kun 6” lang Isopod fra Californien (Æga- 
cylla Lecontii Dana), som efter min Mening kun er Ungen af 
en Æga. Jeg støtter denne Mening deels påa hvad Rathke har 
oplyst. om Udviklingen og Formforandringen hos denne Slægt, deels 
paa rn af nogle Æga-Unger fra "Grånland, som for 
=) Archiv får Naturg, XIII. II. p. 202. Af denne fremgaaer det savnet 
utvivlsomt, at Acherusia Dumerilii som Årt er forskjellig fra Æga ro 
tididtsestelå, Den originale Beskrivelse i »Exploration de PAlgérie” har 
jeg ikke kunnet benytte. 
Proceedings of the Acad, nat, sc. Philad. VIL p. 176. 
