187 
Slægter, men hvilke disse ere, er maaskee tildeels endnu noget 
usikkert, og til en sikker Artsbestemmelse er jeg endnu ikke 
naaet for nogen af dem. 
Il. Åctinia (Åctinoloba) dianthus Ellis. 
Denne Årt har i Reglen ikke været underkastet nogen Mis- 
kjendelse; de vigtigste Steder, hvor den er fremstillet, ere: 
1768.  Actinia dianthus Ellis. Philosoph. Transact. LVII. t. 498. 
1774. 4. polymorpha Gunnerus, i Norske Videnskabernes Selskabs 
Skrifter; NV. Bind; tab. 706, 114; 
1789. Actinia plumosa. Zoologia danica tab. 88 f. 1—4. (Zool. 
. dan. prodr, no. 2791, 1776). 
1847. 4. dianthus Johnston, history of British Zoophytes tab. 93. 
1848. 4. dianthus-plumosa Dalyell, Rare and Remarkable animals 
of Scotland vol. II, tab. 49. 
1860. Actinoloba dianthus Gosse, Actinologia Brittanica tab. 4 
fig. 41. 
Denne anselige Aktinie optræder i Almindelighed med en 
høi og cylindrisk Form; naar Tentakelskiven er udfoldet, viser 
denne sig meget stærkt og uregelmæssigt indbugtet i Randen, 
som er besat med en Uendelighed af korte og fine, ofte aldeles 
traadagtige Tentakler; nærmere omkring Munden staae nogle Ræk- 
ker af grovere, men dog i Forhold til Dyrets Stårrelse kun smaae 
Tentakler. Farven har jeg truffet gulbrun, olivenbrun, teglråd 
eller kjodfarvet, men det ydre låse Hudlag, hvori Farven alene 
har sit Sæde, gaaer let tabt i Fiskergarnet; jeg har oftere faaet 
den ved Hellebæk af Fiskekroge sammen med andre Aktinier, og 
ved Samså fik jeg oftere halvstore Individer i Skraben. Un- 
gerne have endnu ikke den indbugtede Rand og kunne derfor 
let forvexles med andre smaae Arter, naar man ikke holder sig 
til de talrige traadfine Randfålere, som sidde i langt flere Kredse 
og langt tættere end hos vore andre smaae Aktinier; deres Farve 
er i Reglen lys teglråd, sjeldnere hvid, faldende lidt i det smud- 
sigt grøngule 0. s. v. Forresten henvises til de ovenfor anfårte 
