188 
Forfattere, navnlig til. Gosse, hvor man vil finde interessante 
Beretninger om dens Formering ved Deling og dermed fålgende 
selskabelige Levemaade m. m. Dens Udbredning gaaer mod 
Nord til Færåerne, Island og Troms, mod Syd til den engelske 
Kanal. Den henfåres af Gosse til Actinoloba Blainv., af M. Ed- 
wards til Metridium Oken og synes at være nær beslægtet med 
Åctinia bellis Ellis & Soland.”), der besidder den samme bug- 
tede+2), med talrige fine Tentakler tæt besatte Skiverand, men 
paa Ståttens (Kroppens) åvre Deel er forsynet med Sugevorter, 
ved hvis Hjælp den dækker sig med fremmede Gjenstande. Dens 
Tentakler frembyde ogsaa en regelmæssigere Ordning end hos 
A. bellis, og den danner saaledes i flere Henseender en Over- 
gang fra denne til de mere normale Aktinier. 4. bellis har 
endelig ogsaa en sydligere Forekomst end 4. dianthus, nem- 
lig fra det sydlige og vestlige England til Middelhavet. Den 
henfåres af Gosse til Slægten Sagarlia — stilles altsaa sammen 
med 4. viduata, der dog.er den saa ulig —, af Milne Edwards 
til Cereus. At Gosse omsider udsondrede ÅA. dianthus af Slæg- 
len Sagartia, hvori han tidligere havde stillet den , maa ganske 
billiges, men ogsaa 4. bellis synes med Rette at kunne blive 
Typus for en egen Slægt, saaledes som jeg ogsaa finder det hen- 
stillet af Gosse selv (1. ce: p. 31). 
2. Åctinia (Chondractinia) digitata Mill. 
I Zoologiæ danicæ prodromus (10. 2796) optog O.F. 
Miller en 4. digitata med Diagnosen »fulva, punctis albis, cirris 
roseisf, Vahl efterlod sig den i Zoologia danica tab. 433 aftrykte 
Kobbertavle uden Navn eller anden Oplysning, men Rathke, der 
havde iagttaget denne Form ved Bergen, henfårte den, uden Tvivl 
med Rette, til den Miillerske Art og gav en kort Charakteri- 
stik af den. Senere er den bleven nærmere omtalt af Sars, 
i. Johnston Brit. Zooph. tab. 42 fig. 1%, Gosse I. c. tab. 1. fig. 2. 
) Disse Folder forsvinde dog, naar Dyret spiler sin Skive heelt ud. 
