239 
2. Elapomorphus lepidus Rhdt. 
vivus supra testaceo-ruber per medium dorsum brunneo linctus; 
infra flavus; capite supra fusco, fascia lata, parietali flava ornato, 
scutis et znternasalibus et præfrontalibus munito. 
Scuta abdom 234. Scutum anale divisum. Scutellar. subcan- 
dalium paria 31. 
Heller ikke af denne i flere Henseender udmærkede Art har 
jeg erholdt mere end et eneste Exemplår, som jeg den 2den 
April 1855 fangede ved en Fazenda, Feijåo cru kaldet, en 
Miilsvei fra Arrayal de Bicudo, en lille kun faa Aar gammel 
By ved Rio da casca>%), altsaa i Provindsen Minas” ostlige med 
Urskov bevoxede Deel. 
Efter Hovedskjoldenes Forhold lade Elapomorphus - Slægtens 
Årter sig fordele i 3 Grupper, der maaskee endog rettest burde 
hæves til særegne Slægter; hos et Par Arter ere nemlig Inter- 
nasalskjoldene sammenvoxede med Præfrontalskjoldene, og An- 
tallet af de Oversiden af Hovedet dækkende Skjolde derved re= 
duceret til 7; andre Arter have vel Internasalskjolde, men dog 
ikke flere end 8 Skjolde påa Oversiden af Hovedet, førdi hos dem 
atter Præfrontalskjoldene smelte sammen indbyrdes; endelig er der 
een Gruppe, hos hvilken Hovedet ovenpaa dækkes af det normale 
Antal af «Ø Skjolde. De hidtil bekjendte råde Elapomorpher høre 
til de første 2 Grupper; ved den nye Årt, som jeg nu har den 
Ære at forelægge, bliver ogsaa den sidste Gruppe, der (naar man, 
som man sikkert bår, fjerner den tidligere omtalte Elapomorphus 
Jabonensis fra denne Slægt) hidtil kun repræsenteredes af E. Blumii, 
forsynet med en slig pragtfuld Form. ; 
Ligesom Antallet af Hovedets Skjolde hos denne ny Art er 
"forskjelligt fra det, der findes hos den forudbeskrevne E. assi- 
milis, saaledes er heller ikke selve Formen og Omridsene af Ho- 
vedet ganske den samme. Vel låber det ogsaa her i Et' med 
Halsen, men tiltager dog lidt 'i Brede over Oinene; det er der- 
næst ogsaa forholdsviis kjendelig kortere og bredere end hos for- 
rige; Siderne mindre steile, og Snuden mere bredt afrundet, saa 
