252 
de forskjellige Former nogenlunde holde Skridt med hinanden i 
Henseende til Tiden, da det fårste Tandsæt forsvinder, og hvor— 
vidt Formlen for dette Tandsæt er nogenlunde ens for dem alle, 
o.s.fr., derom vide vi endnu saagodtsom intet. Skulde vi slutte 
fra de faa hidtil bekjendtgjorte lagttagelser, maatte man snarest 
antage en stårre Uoverensstemmelse at herske i disse Henseender; 
men det maa herved ikke forglemmes, at Tandskiftet delvis kunde 
have fundet Sted, endog uden at efterlade sig noget Spor,- hos 
de Individer, hvis Undersågelse havde frembudt det ringere Antal af 
Mælketænder, og at en Uoverensstemmelse for en Del kunde have 
sin Grund heri.  lagttagelser over disse Forhold håre derfor til 
dem, til hvilke Videnskaben har en fålelig Trang, og navnlig 
naar de angaae Tandskiftet hos de egentlige Sæler (Phoca), da 
der for disses Vedkommende neppe findes nogen Fremstilling af 
det fårste Tandsæt, medens Luffesælernes (Otaria) Mælketands- 
forhold gjentagne Gange har været iagttaget. 
Som et Bidrag til dette Savns Afhjælpning skulle derfor de 
fålgende Bemærkninger tjene, idet de ville skildre Mælketandsættet 
hos Remmesælen efter Hovedet af en Unge, i hvilken det endnu 
synes at være fuldstændigt tilstæde ved Siden af det senere Tand- 
sæt, og hermed sammenligne de tilsvarende Tandsæt hos Unger 
af Svartsiden og Fjordsælen paa omtrent samme Udviklingstrin. 
Alderen af det Dyr, hvorfra Hovedet af Remmesælen bidrå- 
rer, kan jeg ikke bestemt angive; men hvis dette ikke er af en 
allerede fådt Unge, er det dog under alle Omstændigheder af en 
Unge, der neppe kan være mange Dage fra Fådselen. Det er for 
flere Aar siden udtaget af et slet udstoppet Skind, som i læn- 
gere Tid havde været i Museet og som upaatvivlelig var fra 
Grønland. 
Paa den håire Side saavel af Underkjæben som Overkjæben 
har jeg ved Borttagning af Tandkjåd og Benmasse blottet baade 
Mælketænderne og de derunder eller derover liggende blivende 
Tænder, saaledes at man let seer det Punkt af Forsvinden og af 
