an Nr se: 
Tandforholdene hos Bæltedyrslægten 
Dasypus, Wgir. 
Af 
J. Reinhardt. 
(Meddelt i Mødet den 11te Maj 1877.) 
De forskjellige Iagttagelser, som hidtil haves om Mælketand- 
sættet og Tandskiftet hos Slægten Dasypus!), håve vist, at alle 
det fuldvoksne Dyrs Tænder, paa den bageste i hver Kjæbe nær, 
ere lutter Præmolarer , som have. fortrængt og afløst et tilsvarende 
Antal Mælketænder. Kun undtagelsesvis skal Tallet af de ægte. 
Molarer kunne stige til to, navnlig naar der, saaledes som det 
hyppigt hænder hos Dasypus novemcinctus, kommer en overtallig 
Tand til, det være sig i hver af Tandrækkerne eller kun i enkelte 
af'dem. Hr. R. Hensel vil nemlig have iagttaget, at i slige Til- 
fælde kan Forøgelsen ske paa forskjellig Maade; den overtallige 
Tand kan være en Præmolar, men der kan ogsaa have udviklet sig 
to Molarer i Stedet for en. Hvorledes tyre: stiller sig, naar det 
for i sleklner Art regelrette Antal af IS Tænder formindskes 
Epoke der iris FN 
er en £ Prøivlst for lidt, eller om det tværtimod er den eneste " 
1) Den Bæltedyrslægt, for, hvilken Wagler beholder det gamle linnæiske 
Navn Dasypus, er, som det vil erindres, «len samme, som den flere 
Forfattere kalde Patadiu, og for hvilksh Burmeister har dannet 
Navnet Praopus. 
Vidensk. Meddel. fra den naturh. Foren. 1877. rug 
