15 
skal, for urigtig, bekræfter Clifts Angivelse om Megatheriet og ud- 
vider dens Gyldighed ogsaa til Megalonyx og de nulevende Doven- 
. dyr. Et Par Aar senere gav endelig Buckland en vidtløftig Be- 
skrivelse af Megatheriets Tænder, som i Et og Alt stemmer med 
Clifts.. Med andre Ord, alle Datidens selvstændige Undersøgelser 
af Tandbygningen hos Dovendyrfamilien stemme indbyrdes overens, 
de sætte en væsenlig forskjellig Opfattelse i Stedet for den Cuvierske, 
og Ingen traadte op til dennes Forsvar, — Deres Opfattelse havde 
saaledes unægtelig afløst Cuviers, allerede førend Retzius og Owen 
havde foretaget deres mikroskopiske Undersøgelser; den kom ganske 
vist Sandheden meget nærmere end den ældre og oplyste fyldest- 
gjørende Forhold, som den ældre ikke kunde forklare; men ganske 
rigtig var den som bekjendt ikke; den grundede sig ikke paa mikro- 
skopiske Undersøgelser, og det Lag i Tanden, hvilket den tydede 
som Emajl, blev kort efter paavist kun at være "en fra den. cen- 
trale forskjellig, haardere Dentin. Den rigtige, nu gjældende Op- 
fattelse kom først ind i Videnskaben ved Retzius og Owen; den 
Sidstes Arbejder havde Krøyer ikke haft Lejlighed til at blive be- 
kjendt med; derimod var der Intet til Hinder for, at han kunde 
kjendt Retzius' den Gang tre til fire Aar gamle Afhandling.”) Men 
selv om man vil fritage Krøyer for enhver Forpligtelse til at vide 
Noget om den ved den mikroskopiske Analyse vundne Indsigt i 
Tandbygningen, burde han i 1841 i alle Fald ikke holdt sig til 
Cuviers forældede Anskuelse, men til den, som uden Indvending fra 
nogen Kant var sat i Stedet for denne af Clift. Det forekommer 
mig derfor, åt jeg har udtrykt mig rigtigt, og at Fejltagelsen er 
paa min Modparts Side. ; 
Den anden ny Betragtning, som Hr. T. gjør gjældende, er den, 
1) Hr. Tauber siger, at Retzius' Angivelse om Mangelen af Emajl i 
Dovendyrenes Tænder fremsættes ,,;med stor Varsomhed, nemlig: Emajl 
synes aldeles at mangle": der er dog ingen Grund til at betone Var- 
somheden saameget eller til at tro, at Retzius selv nærede nogen 
- Tvivl; han omtaler nemlig Mangelen af Emajl ikke en, men tre Gange 
i sin Afhandling, og de to Gange uden at tilføje noget ,,tyckes””. 
