342 
Benlægemer") og haversske Canaler udsender Tangt talrigere og 
mere forgrenede fine Rør end den omgivende ægte Benmasses. 
Man vil af Figuren let skønne, at det er svært at finde Cementen 
ved en Overflade-Undersøgelse; den er overordenlig lidt blottet. — 
Tænderne griber ikke som i Underkæben frem foran hinanden, men 
de rider paa hinanden, om end ikke saa udpræget som Tænderne i 
Underkæben hos de unge Pseudoscarus'er. — Det kan her be- 
mærkes, at de fastgjorte Tænder i hver lodret Række kun er et 
Par Stykker i Tallet. 
Som man vil se, bryder de omtalte, de talrigste, Tænder 
i Intermaxillare hos Scarus, lige saa lidt som Under- 
kæbetænderne hos-Pseudoscarus, ud gennem Alveolens 
Vægge, men kittes fast til dem ved Cement. Derimod 
bryder Symphysetænderne og Hugtænderne ud gennem 
Alveolens Forvæg, ikke gennem det blanke Parti, men gennem 
det med Bløddele dækkede; senere kommer de naturligvis til at 
sidde i det blanke Parti, i det Udbrudsstedet forandrer Beskaffenhed. 
" Hos unge Scarus'er finder et lignende Forhold Sted i Tand- 
ordningen paa Intermaxzillare, som det vi før omtalte for Dentales 
Vedkommende : Længderækker og lodrette Rækker er ikke udpræ- 
gede, derimod ser man tydelig Skraarækker, der danner temmelig 
spidse Vinkler med den nederste Kant. En Forandring af Skraa" 
rækkernes Retning, saaledes at Vinklen med den nederste Kant 
bliver større, samtidig med at Tænderne bliver mere éns store, vil 
bevirke den hos de større. stedfindende Regelmæssighed.  Ginther 
berører i sin -Slægtsdiagnose af Scarus (,;,Catalogue of Fishes%; 
IV, p. 208) dette Forhold med følgende Ord: ,,Anterior teeth sol- 
dered together, arranged in quincuncial order in mature specimens, 
and in oblique series in young ones”. 
1) Saa vel i Posentii som i den ægte Benmasse hos Searus findes, 
end smaa, Benlægemer, hvilket jeg i Modsætning til til Kølliker (,Ver 
hand. pbyg. -medie. Ges. z. Wiirzb.”, 1859, IX) maa hævde. 
=c4iS 
E 
i 
å 
; 
