9 
Ved Hillerød har jeg haft Lejlighed til nærmere at undersøge 
Rederne. Disse fandtes i en lav Sandbrink, der hist og her var 
beklædt med kort Græs. Rederne opdagedes paa et uheldigt Tids- 
punkt, saa at alle de Reder, der gravedes ud vare gamle og for- 
ladte, men jeg fik dog et nogenlunde. tydeligt Billede af Reden. 
Denne gaar dybere ind i Jorden, end de andre Arters c. 7—10 cm. 
I Bunden findes en eller to Celler, indeholdende Krukker af omtrent 
samme Form som Podalirius parietina's med indsnævret Hals. Des- 
uden delte Gangen sig i en af Rederne i to Grene, hver med 2 
Celler. 
Verhoeff") har omtalt den Maade, hvorpaa denne Art lukker 
for sin Rede. Naar denne er færdig sætter Bien sig ved Udgangen 
og skraber Lerstykker sammen, som den, idet den drejer sig rundt, 
danner til en fast Plade, der lukker for Reden og giver det aabne 
Stykke af Gangen en skuffende Lighed med en tom Celle. 
4. Podalirius vulpinus Pz. 
Friese: Bienen Europas III, p. 150. 
Denne Art er den almindeligste danske Art af denne Slægt. 
Den bygger i Lervægge og Bindingsværksmure. 
Flyvetiden er noget senere end de andre Arters. Den falder 
i Juli—September. 
I de gamle Lervægge i Tisvilde-Fiskerleje har jeg nøjere 
studeret dens Redebygning. Bien graver først en Gang, der gaar 
i en Bue ned i Væggen til en Dybde af 3—5 cm. 
Naar Gangen er færdig, udhuler Bien i Bunden en Celle og 
Opfører i den en Lerkrukke, hvis Form nøjagtig svarer til Cellens. 
Materialet tages som ovenfor sagt fra den følgende Celle. Krukken 
i den sidste Celle bygges af Ler, som tages fra Siderne af Ind- 
Sangshullet, saa at der i Væggen dannes en Grube, hvorfra Gangen |. 
udgaar (Fig. 3). 
1) Beitr. z. Biologie der Hymenoptera (Zool. Jahrb. 6 Bd. 1892, p. 703). 
