116 
Kød, eller han lod den spise det, eller han anbragte Salt eller Syre 
i dens Mund, fik han Sekretion af Gl. Submaxillaris. Derimod fik 
han ingen Sekretion af Parotis ved at vise Hunden det friske Kød, 
og meget lidt ved at lade den spise det. Lod han:den derimod 
spise tørt, pulveriseret Kød, fik han rigelig Sekretion af Parotis, 
altsaa rigeligst Sekretion ved den Føde, der havde mindst Smag. 
Han fandt m. a. 0., at Sekretionens Styrke og Sekretets Sammen- 
sætning ikke er afhængig af, hvor stærkt de centripetale Nerver 
irriteres, men hvoraf de irriteres. Saaledes frembragte 'det tørre, 
pulveriserede Kød, som smager af meget lidt, og som Dyret ikke 
er begærligt efter, alligevel en rigelig Sekretion af Parotis, hvad 
det friske, velsmagende Kød ikke var i Stand til. Forklaringen 
maa være den, åt Sekretets Sammensætning og Mængde retter sig” 
efter Fødens Sammensætning og Mængde, saaledes at der afsondres 
Sekret af netop den Beskaffenhed og Mængde, som er bedst egnet til 
at behandle netop den Føde. Og deraf at dette kan finde Sted, 
tvinges man til at antage en Specificitet af Nervetraadene. "Wulf- 
son (82, S. 89) fandt, at man kan faa Parotis hos Hunde til at 
secernere rigeligt alene ved at vise dem tørt Kød eller Brød, hvor- 
imod der kun kommer en ubetydelig Sekretion i Gang ved at vise 
dem friskt Kød, et yderligere Bevis for, at der secerneres netop det 
Sekret, som bedst egner sig til at fordøje den Føde, der i et givet 
Tilfælde skal fordøjes, rigeligt Sekret ved tør Føde 0. s. fr. — I 
Analogi med de Resultater, Pawlow og de andre russiske Forskere 
er naaede til ved Forsøg over Mavekirtlernes og Pankreas' Sekretion, 
maa man ogsaa for Spytkirtlernes Vedkommende antage, at Specifici- 
teten først og fremmest har sit Sæde i de centripetale Nervetraade 
og deres perifere Endeorganer; men Forholdene bliver alligevel mere 
siilkiksetidige midt de Feå første Øjekast synes, derved at ikke "alene 
er i Stand til reflektorisk at bevirke 
Åorubiuidn: af dei sokrrå; hvoraf den indførte Spise bedst kan for- 
døjes, men at ogsaa Lugte-, Syns- og Hørenérverne er i Stand hertil. 
Grunden til, at man saa sent er naaet til Forstaaelsen af, hvorfor 
Spyttets Kvantitet og Kvalitet er varierende, og til at man overhovedet 
i 
i 
i 
