153 
Kirtlerne.. Endvidere findes der ikke alene Traade, der forøger Se- 
kretionen, men ogsaa Traade, der formindsker eller stanser den: 
sekretionshæmmende Traade. — Denne her nævnte Mekanisme gen- 
findes kun uforandret i faa Kirtler, saaledes f. Eks. ikke i Leveren, 
hvor vi har set, at Dannelsen af Galde og dens Udtømmelse ind i 
Galdeblæren afhang af vasomotoriske Forhold, hvorimod dens Ud- 
tømmelse fra Galdeblæren ind i Tarmen skyldtes motoriske Nerver 
og kom i Stand ved Refleks. 
Der er undertiden ved Omtalen af de forskellige Kirtler blevet 
nævnt et Begreb, som i sin Tid fik Navnet ,,paralytisk Sekretion”. 
Bernard forstod derved den Sekretion, somi kom i Gang af Gl. Sub- 
maxillaris, naar alle Nerverne til Kirtlen var overskaarne, og som 
kunde vedvare i Uger. Nogen Forklaring af den var han ikke i 
Stand til at give. Men efter at man nu har iagttaget det samme 
Fænomen flere andre Steder, saaledes har set, at f. Eks. Tarmkirt- 
lerne, Mælkekirtlerne og Taarekirtlerne ligeledes secernerer i meget 
lang Tid, naar alle Nerverne til dem er overskaarne, og efter at 
man har paavist Tilstedeværelsen af sekretionshæmmende Nerver, 
synes man at maatte ledes til den Antagelse, at den paralytiske 
Sekretion kommer i Stand ved Bortfald af hæmmende Impulser. 
Maaske er de laveste Centrer, de der ligger i selve Kirtlerne, kun 
sekretoriske, saaledes at Kirtlerne vedbliver at secernere under deres 
Paavirkning, naar højere liggende regulerende Centrer bliver sat ud 
af Virksomhed. 
Iøvrigt skal vi ikke atter komme ind paa dette i det foregaaende 
allerede nævnte, da det kun vil føre til Gentagelse. Her skal kun 
endnu en Gang gøres opmærksom paa, at Sekretionens Mekanisme 
langt fra er den samme i alle de Kirtler, hvor vi kender den bedst 
— og at den i nogle Kirtler endnu kun er meget ufuldstændigt kendt. 
Medens Diffusionsteorien var den herskende, lagde man selv- 
følgelig en overordenlig Vægt paa de vasomotoriske Forandringer; 
forøget Blodtryk skulde jo bevirke forøget Sekretion, og omvendt. 
Men efter at det var lykkedes at vise, at man ved Forgiftning med 
