238 
3. Luftrødderne hos Cissus sicyoides L. 
Fra de meget lange, grånne, hurtigvoxende Stængler af denne 
amerikanske Lian, hvis store Saft- (Vand-) Indhold i Vestindien 
har skaffet den Navnet »Water-vis", hænge talrige, aldeles trinde, 
glatte, normalt ugrenede, snorlige Luftrødder lodret ned. De ere 
i yngre Tilstand meget tynde og røde: senere blive de grånne eller 
paa Grund af en tynd Korkhinde graa- eller brungrånne. De grene 
sig” kun, nåar de have naaet Jorden, i hvilken de da udvikle sig 
til almindelige, blege og haarede Jordrødder; dog skyde de ogsaa 
én eller flere Siderødder oppe i Luften, dersom de blive revne over, 
og disse Erstatningsgrene udspringe altid nær ved Brudfladen og 
voxe strax nedad, fortsættende Moderrodens Retning. De opnaa en 
Tykkelse som et tyndt Penneskaft. 
Jeg har hyppigst fundet disse lange Luftrødder . de 
primære Karstraaler ere paa Siderne belagte med Sejbast, udviklet 
af Bindevævet; Leptomet bestaar af meget store Sirør med tydelige 
Siplader. I den inderste Del af den primære Bark findes ikke faa 
Krystalstjerner af oxalsurt Kalk; den mere perifere Del af Barken 
indeholder Klorofyl med Stivelse, langstrakte Parenkymceller med 
talløse, fine Oxalatnaale samt store Slimceller [Tab. XI, Fig. 2, s1.] med 
Rafider. Den oprindelige Overhud komprimeres meget snart, 08 
første subepidermale Cellelag fortykkes, forvedes og sammenpresses 
ogsaa noget, idet Barkens derunder liggende Cellelag indleder en 
Korkdannelse. Disse i øvrigt temmelig talrige Korkcellelag kom- 
primeres derpaa under Rodens tiltagende sekundære Tykkelsevæxt i 
den Grad, at man tror at sé et enkelt Cellelag med meget tykke, 
gullige, stærkt lagdelte Ydervægge. Barkens Krystalstjerner tage 
Spids, og der opstaar Revner i denne; lige under denne Lenticel ud- 
skilles der i nogle af Vortens indlr Korkkambiet liggende, meget 
tykvæggede og forvedede Celler Kalciumoxalatkrystaller, der tilsammen 
danne en tæt, temmelig tyk, skiveformet Masse i Vortens Spids. At 
disse ejendommelige pre tjene til at give Tinospora's lange, 
tynde Stammer en for deres Liannatur gunstig, ujævn Overflade, er 
almindelig antaget og vum rigtigt. 
