245 
rødderne. Paa Bladundersiden ser man ved Pladens Basis to secer- 
nerende Kirtler, en påa hver Side af Midtribben. De fungere kun 
i Bladets yngre Stadier; senere blive de brunlige, og deres Hulhed 
fyldes af et amorft Sekret, hvori ofte Smuds- og Støvpartikler eller 
Svampesporer og -mykelier ere tilstede i rigelig Mængde. 
Nektariet har Form som en relativ vid, men kort, cylindrisk, 
vinkelret paa Bladfladen ind i Bladkødet gaaende Fordybning med 
hvælvet Bund. Den er beklædt med en af tyndvæggede, radial- 
strakte Celler dannet Epidermis, der i det mindste tilsyneladende er 
en Fortsættelse af Bladundersidens. Vævet, hvori dette Nektarium 
er indsænket, det sekretberedende Parenkym, er meget tyndvægget; 
Cellerne slutte til hinanden uden Mellemrum, ere forsynede med 
temmelig store, midtstillede Cellekærner, men have intet Klorofyl. 
Flere af dem ere noget stårre end de andre og indeholde som saa 
mange andre Celler i Mesofyllet Rafider, der som bekendt ere 
ejendommelige for Marcgraviaceerne. Hele det sekretberedende Væv 
afgrænses fra det det omgivende Luftvæv ved et noget uregelmæs- 
sigt Lag af forvedede, tykvæggede, grovt porede Celler. 
Nogen Tid efter at Bladene ere anlagte, omtrent naar de ere 
c. 2 Mm. lange og endnu dannede af ganske ensartet, meri- 
stematisk Væv, hvori allerhåjst enkelte Steder Anlæggene til 
Ledningsstrængene udpræges, anlægges Nektarierne. Tager man 
Snitserier gennem Marcgravia-Skuddenes nøgne Endeknopper og 
klarer Snittene gennem de i Knoplejet sammenfoldede Bladpladers 
Basalpartier i Klornatron, finder man efter nogen Søgen unge og 
yngste Nektarieanlæg. Det sekretberedende Væv dannes først; det 
udpræges som et rundagtigt Vævkomplex af Bladets Grundvæv og 
giver sig ved opmærksom Betragtning tilkende ved Cellernes uordnede 
Arrangement i Modsætning til de øvrige omgivende Bladvævceller, 
der her som i andre, ganske unge Blade ere ordnede i temmelig 
regelmæssige Lag. Idet nu Bladet ved Strækning og tildels ogsaa 
ved Tangentialdelinger voxer i Tykkelse undtagen netop lige over 
Sekretvævets Midte, bliver der her dannet en brøndlignende For- 
dybning, Nektariegruben [Tab. IX, Fig. 5), som udklædes med den tynd- 
