456 
ind paa nogle Forhold, der imidlertid ogsåa vil faa Betydning for 
Forstaaelsen af det senere følgende. 
Hvis man bringer en Vandsøjle ind i et rent, snævert Haarrør, 
saa viser det sig, at man maa hælde dette Rør under en vis Vinkel, 
før Søjlen sætter sig i Bevægelse. Søjlen gør altsaa Modstand mod 
Bevægelse, og denne Modstand beror paa, at de krumme Menisker 
ved Trykket forandre Form og ikke sætte sig i Bevægelse, før 
Formforandringen har naaet en vis Størrelse. Modstanden er derfor 
ligefrem proportional med Meniskernes Antal; dobbelt saa mange 
Vandsøjler i et Rør vil gøre den dobbelte Modstand. Hvor stor 
denne Modstand er, har flere Forskere (saaledes Zimmermann, 
Schwendener) søgt at bestemme, men dette Foretagende har altid 
stødt paa store Vanskeligheder, derved at Modstanden forandrer sig, 
saaledes at den ved rolig Henliggen af det paagældende Rør hurtig 
bliver større, ja endog meget større. Hvorpaa dette beror, er såa 
vidt jeg véd ikke afgjort. 
Mig personlig forekommer det sandsynligt, at det beror påa 
Udtørring af Rørvæggene mellem de enkelte Vandsøjler, idet nemlig 
Vandet fordamper fra disse Vægge, og Dampene optages af de 
kapillære Overflader, hvis Dampspænding er lavere!). Paa disse 
Forhold er det dog ikke her Stedet at komme nærmere ind. Kun 
skal jeg bemærke, at denne Antagelse utvungent forklarer det af 
Hr. J. iagttagne Forhold, at Kæder af Glycerinopløsning ikke for- 
andre deres Modstand ved Henliggen, idet nemlig Glycerinen ikke 
kan fordampe. 
III. Naar Hr. J. angiver at have opereret med Haarrør paa 
14 m. Længde og at have faaet Væsker til at stige op gennem disse 
Rør, saa er dette en Angivelse, der er ganske uden Værdi, naar 
det ikke oplyses, hvor mange Væskesøjler, der paa én Gang befandt 
sig i Røret, og hvor stor Modstand hvert enkelt Par Menisker 
1) Dampspændingen over en kapillær Overflade er saa meget lavere end 
en en fonte te som Vægten af en Dampsøjle, af samme Højde som den 
Vandsøjle, svarer til. 
