460 
bevise, er, af en Ringpore, der lukker sig ved et vist Tryk, hvad- 
enten dette kommer ovenfra eller nedenfra, kan erstatte en Ventil, 
der lukker sig ved Tryk ovenfra og aabner sig ved Tryk nedenfra. 
4. De vandrette Ringporer ombyttes endelig med de naturlige 
skraatstillede. Det er klart, siger Forf., at disse fungere ligesom 
de vandrette og altsaa ligesom de vandrette Klapventiler. — Hvor- 
for gøres egentlig denne mærkelige Omvej? 
Den gøres fordi det er nødvendigt for Hr. J.'s Theori, at de 
Porer, der forbinde to over hinanden liggende Trakeider, skal fun- 
gere paa en ganske anden Maade end dem, der forbinde Nabo- 
trakeider, og dette vilde intet Menneske tro, der uden forudfattede 
Meninger betragtede de naturlige Forhold eller blot Hr. J.'s egen 
Figur V. 
Hermed skal jeg slutte min kritiske Gennemgang af Hr. J.'s 
Arbejde; ikke fordi der ikke er mere at anke over, men fordi det 
anførte formentlig er tilstrækkeligt til at vise, at hans Afhand- 
ling staar ganske udenfor den videnskabelige Lite- 
ratur om Saftstigningsspørgsmåalet. 
Nogle Ord om Saftstigningsspørgsmaalets nuværende Stilling 
indenfor Videnskaben kan maaske endnu finde Plads. Der har, 
før Hr. JJs Arbejde udkom, af mange Forfattere, hvoriblandt flere 
høre til Plantefysiologiens gode Navne, været gjort Forsøg paa at 
forklare Saftstigningen hos Planterne som en rent fysisk Proces. 
Disse Forklaringsforsøg er imidlertid uden Undtagelse uholdbare, 
hvad Schwendener i 1892 tilstrækkelig har paavist for de ældre 
Forklaringers Vedkommende. For saa vidt deler Hr. J. Skæbne 
med en Række udmærkede Mænd. 
Mange Omstændigheder tyde paa, at Saftstigningen, i det 
mindste for en væsentlig Del, er en vital Proces. Jeg skal imid- 
lertid ikke komme nærmere ind herpaa, men blot fremhæve et enkelt 
Fænomen, som Hr. J. kar søgt at udnytte til Gunst for sin Theori, 
nemlig. at Afkøling af den Jord, hvori en Plante voxer, hæmmer 
Saftstigningen, medens Opvarmning, indenfor de for Livsvirksomheden 
