17 
forholdene påa det sidstnævnte Sted angaar, da iagttages de tyde- 
ligst i Profilet langs Kysten ved Fiskerlejet Arnager (Fig. 8), hvor 
Juraformationens Sandlag og Skiferler umiddelbart overlejres af 
Grønsandstenen. Dennes Beskaffenhed vexler her en Del, 
idet den vel i Reglen er en noget kalkholdig Sandsten, men kan 
ogsaa gaa over til løst Sand, eller have et kiselholdigt Bindemiddel, 
saa at den faar nogen Lighed med Kvartsit. I denne Stenart er 
altid indblandet Korn af Glaukonit i større Mængde end i det 
sjællandske Grønsand, og i den dybeste Del, nær Juraformationens 
Grændse, er der et to Fod mægtigt Lag af Knolder, der i Bruddet 
have en brun og paa Overfladen en mørkegrøn Farve. De inde- 
holde en stor Mængde Sand og større Kvartskorn med et Binde- 
middel af phosphorsur Kalk og kulsur Kalk, såa at de nærmest 
kunne betragtes som phosphoritholdig Sandsten. I disse Knolder 
findes Brudstykker af Reptil-Knokler og Fiskehvirvler, og der er 
derfor Sandsynlighed for, at de have deres Oprindelse fra for- 
skjellige organiske Stoffer og maaske ogsaa fra Koprolither, der 
ikke, som i Juraformationen i England og andre Lande, have be- 
varet deres Form. Den phosphorsure Kalk har nemlig her, paa 
Grund af dens Opløselighed i kulsurt Vand, samlet sig i Sand- 
stenen i de nævnte Concretioner, der i Almindelighed have Stør- 
relse af et Hønseæg; dog, findes der baade mindre og større, og 
den største Museet er i Besiddelse af, vejer 61/2 Æ. 
Arnagerkalken, der optræder noget vestligere, ses vel ikke 
umiddelbart hvilende paa Grønsandstenen, men paa Grund af den 
sidstes Faldretning tør det anses for sikkert, at Arnagerkalken er 
det yngste Led i denne Dannelse. Det er én graahvid Kalksten 
(Pingels ,,Graakridt"), der indeholder 40—50 pCt. meget fint 
Sand og Glimmer, saa at den i saa Henseende staar påa Overgangen 
mellem Grønsandstenen og de renere Kalkstene i Kridtformationen. 
.…. Med Hensyn til Stenarternes Beskaffenhed er der ikke nogen 
stor Forskjel mellem Grønsandsdannelsen påa Bornholm og i Sjæl- 
land, og skjøndt Lejringsforholdene have godtgjort, at den første 
r yngre end Juraformationen, og den sidste yngre end Bryozokalk- 
Vidensk. Meddel. fra den naturh. Foren. 1876. 2 
