S . 1160 
ligt at faae nogenlunde bestemte Maal af de forskjellige Partier 
eller ydre Dele af Dyret, og at overføre disse Maal fra det ene 
Individ paa dem af det andet, idet man stræber at danne et 
Grundlag for en sikkrere Sammenligning. Hertil kommer, at selv 
Tællingen af Straalerne i de ensformigt byggede, meget lange 
Ryg- og Gadborfinner frembyde sine Vanskeligheder.  Formedelst 
den tykke Hudklædning lader Tællingen sig nemlig ikke udføre 
uden ved Skelettering og fordrer idetmindste en Blottelse af Finne- 
roden, for at kunne gjøres nøjagtig. Naar saa Tallet af Straalerne 
hos det undersøgte Individ endelig er fundet, saa maa man jo være 
forberedt paa — eftersom Antallet af Straalerne i disse udstrakte 
Finner ér såa stort — at man sandsynligvis ikke har et for Arten 
absolut gjældende Tal, men et, der efter rigeligere Analogier altid 
maa være underkastet nogen”), og maaskee endogsaa ikke liden 
Variation indenfor Artens Individer. — Saaledes staaer der da af 
alle de ydre Forhold, der kunde frembyde en mere let opfattelig 
Forskjel mellem Søulvene indbyrdes, næsten kun Farven og Farve- 
tegningen tilbage. Jo mindre man imidlertid hidtil har seet sig 
istand til at gribe det Faste indenfor det tilsyneladende Vaklende 
i Farvetegningen, og jo mindre — som jeg nylig antydede — 
Søulvene have i deres Ydre villet røbe andre Forhold, der let 
kunde sættes i Forbindelse med Farvetegningerne, desto forklar- 
ligere bliver det, at Usikkerheden i Opfattelsen af Arterne inden- 
for denne Slægt har kunnet blive saa stor og saa vedholdende, 
som den i Virkeligheden har været. og endnu er. Derfor bliver 
denne Usikkerhed ligefuldt meget fortrædelig og beklagelig. 
For imidlertid at faae gjort en Begyndelse — selv om det 
ogsaa kun var en første Begyndelse — paa en sikkrere 
Opfattelse af Arterne indenfor Slægten Anarrhichas og derved 
ogsaa af selve Slægten og dens Naturhistorie i Almindelighed, fore- 
+) At netop en nøiere Undersøgelse af Straaletallet i Ryg- og Gadbor- 
finnen viser, at Straaletallet er usædvanligt fast hos Arterne af Søulv- 
fremgaae imod Slutningen af denne Meddelelse. 
