170 
Af alle disse Grunde maatte jeg hævde, og hævder jeg for 
Islændernes Hlire, Eg. Olåfsens An. minor, ikke blot fuld 
Artsberettigelse, men. tillige Betydning som en meget karakteri- 
stisk Art. 
Iøvrigt bekræftede det sig, at Hliren ikke var den eneste 
selvstændige Form åf denne Slægt, der ved Siden af den alminde- 
lige Stenbider levede ved Islands Kyster. j 
Min Reisefælle under .det sidste Aars Ophold paa Island, den 
afdøde Naturforsker og Digter Jonas Hallgrimsson, der just i 
Reikiavik tilbragte den Vinter og Vaar, da jeg foretog de oven- 
anførte Søulve-Undersøgelser, meddelte mig nemlig, at han det 
foregaående Aar fra sin Reise paa Landets nordlige og østlige 
Kyster havde nedsendt til Museet et i Salt nedlagt Exemplar af 
en Stenbider, der formentlig var forskjellig fra de to nu vel kjendte 
Arter, og som han bad mig optage med i Sammenligningen, naar 
jeg kom tilbage til Kjøbenhavn. Dette skete ogsaa. Den var 
"naturligvis ankommen til Museet i en saa meget bedrøveligere Til- 
stand, som den ikke engang havde været frisk, da den nedlagdes 
i Salt, og ved Tøndens Aåbning fandtes den fuldkommen opløst. 
De med Omhu. udtagne løse Knokler lykkedes det imidlertid dav. 
Conservator Place at samle til et saakaldt kunstigt Kranium — 
et dobbelt" besværligt Arbeide paa Grund af Knoklernes meget 
svampede og porøse Bygning, men et Arbeide, som det nok var 
Umagen værd at lade udføre, da Knoklerne røbede tydeligen. at 
maatte hidrøre fra en Art, der maatte være ligesaa karakteristisk 
påa sin Vis som Hliren, staaende lige saa langt frå Hliren, som 
denne fra Stenbideren. Efter Pandebenets Forhold fik den Navnet 
An. latifrons”). Fra oven sees Kraniet Tab. III, Fig. 3, fra Siden 
Fig. 3';: Tænderne ere åftegnede Fig. 3”. 
Holdende mig her alene til Hovedets Forhold kunde jeg da, 
"i Lighed med de mellem Stenbideren og Hliren anførte Arts- 
bes anføre følgende for denne: 
") See Anmærkningen foran S. 162. 
