190 
netop blev denne uoplyste og maaskee uoplyselige Form, der i Gmelins 
»Systema Naturæ"' efter ,,Fn. Grønl.” trængtes ind i Videnskaben som An. 
minor og væsenligen ved Fabers Behandling holdt sig dér, saa at vi 
endog i Valenciennes” ,,Poissons” egentlig kun have denne, for os 
istedetfor den virkelige, men miskjendte Hlire. Denne Substitution er 
det just man ved Formernes Udredelse maa have for Øie. 
KJ 
; gl 
Tilbageblik over Søulv-Arterne og Bemærkninger om 
visse Bygningsforhold hos Slægten Anarrhichas. 
Naar vi nu i et kort Overblik ville sammenfatte de Forhofa, 
som Søulvene have frembudt os i de forskjellige Egne af Havene 
paa den nordlige Halvkugle, i hvilke Søulvslægten har sin Udbred- 
ning, maae vi for Øjeblikket i det mindste anerkjende 6 Arter 
nemlig foruden de to, der tilhøre det stille Hav, fire. ved Farve 
og Farvetegning samt Benbygning vel adskilte Arter fra den nord- 
lige Del af Atlanterhavet og Ishavet. Disse fire ere: først de 
to enesté i den Gintherske Katalog anerkjendte Former: Å. 
lupus Lin. og A. denticulatus kr., og dernæst Islændernes Hlire, 
Å. minor Eg. 01., og (formodentlig) deres Ulfsteinbitr, A. lati- 
"frons stp. Higr.… De to af disse gaae over hele Atlanterhavet fra 
Øst til Vest, nemlig An. lupus og Å. minor ; An. latifrons er hidtil 
kun kjendt fra Island og Grønland — og An. denticulatus hidtil 
kun i to Individer, begge fra Grønland, men der vil dog være gode 
, Analogi-Grunde til at formode, at ogsaa disse have den samme 
store Udbredning fra V. til Ø., om de end i det Hele holde sig i 
noget højere Bredegrader og fjernere fra-Kysterne, saa at de sjæld- 
nere fanges, hvilket jo allerede delvis er Tilfældet med An. minor 
ligeoverfor den alm. Stenbider, An. lupus, Det er imidlertid at 
vente, at nu, da Opmærksomheden er bleven mere henvendt påa 
ydre og indre Eiendommeligheder, der kunne adskille Arterne af 
denne Slægt, vil man ogsaa med større Omhu bringe de Søulve, 
