101 
der fra Dybet. maatte nu og da forvilde sig ind til Kysterne og 
fanges eller opkastes paa Stranden, til Naturforskernes Kundskab. 
Det vil då efterhaanden vise sig, om vi for disse nordlige Regioner 
af vore Have kunne blive staaende ved de her anførte Arter, eller 
have endnu flere, hvilket jo godt kan være Tilfældet. 
I denne Sammenhæng maa jeg erindre om den paa Islændernes mig 
givne Lister nævnte ,,Blågoma”, under hvilket Navn jeg imidlertid af to 
Hovedgrunde ikke for Øieblikket er tilbøjelig til at antage at en egen 
og selvstændig Art er skjult. Den ene af disse Grunde er en ældre. Der 
er iblandt de Fiskeformer, der synes at staae Søulvene meget nær og - 
hvilke derfor Prof. J. Reinhardt senior ogsaa gav Slægtsnavnet Lycodes, 
idetmindste én Art, der baade naaer en god Størrelse og har en blaa 
Kjæft eller Mundhule, og da Lycodes-Formernes Udbredning svarer til 
Søulvenes, har jeg; som foran S. 172 allerede yttret, formodet at Blågoma 
kunde være en Lycodes. At en Lycodes i al Almindelighed henregnedes 
til. Stenbiderne, vil Ingen kunne forarge sig over. Den anden Grund 
ligger i et Forhold, hvormed jeg først i den sidste Tid er bleven be- 
kjendt. Der gives nemlig Individer af Søulve, hvis Tænder have en stærk 
blaalig Farve — som om de vare farvede med Blaabærsaft —; det ovenfor 
S. 175 omtalte Kranium af Hliren, An. minor, fra Norge viste slige far- 
vede Tænder og enkelte af mine An. latifrons fra Grønland. viste det 
Samme; paa dem var ogsaa Mundvæggen indvendig mørkere. Jeg kan 
hidtil ingen anden Forklaring give af dette individuelle (?) Forhold, end at 
saadanne Individer maaské have hovedsagelig næret sig af et stærkt far- 
vende Fødemiddel, violetrøde Spatanger, Holothurier, eller lignende. Da 
Blaagéma siges iøvrigt at være lig de bedre kjendte Søulv-Former, 
er det vel ikke urimeligt, at den ogsaa kunde blive en saadan ,,Blaatandsf- 
Form af disse. 
I denne Sammenhæng bør jeg ogsaa bemærke, at den monstrøse Sø- 
ulv An. leopardus Agass. (Spix. Pisces Brasilienses, T. 51), der i Farve- 
tegning ligner Hliren, ikke for Øieblikket kan begrunde nogen Formod- 
ning om en ny sydligere Art af Slægten, da dens Herkomst er mere end . 
tvivlsom. 
Af de særlige Bygningsforhold, som de ovennævnte Arter af 
Søulvslægten frembyde, maa jeg først henlede Opmærksomheden paa 
Tandskiftet. I Begyndelsen af mine Undersøgelser af disse Dyr 
var jeg ikke utilbøielig til at antage, at de meget svagere byggede 
